II. RÉSZ 



A 



BALATON VIZÉBEN ÉS PARTMELLEKEN TERMŐ CHARA 

 ES EDÉNYES NÖVÉNY RENDSZERBELI EELSOROLASA. 



Ez a rész a botanikai literaturát, a kutatókat, a Chará-X, valamint az összes 

 edényes növényt a gyűjtött gubacsaival együtt szánn'tja elő. A Balatonmclléknek 

 elég nagy, de geografiailag meglehetős egyforma területein, a nedves parton s az 

 egyenlő sziklán, nagyobb távolságnyira is, ugyanaz a növényzet. Az egész vidékről, 

 részint a helyszínén történt följegyzések, részint a gyűjtött növény nyomán, pontos 

 enumeratiót készítettünk; de mivel a hazai növénygeografiai viszonyokkal jobban meg- 

 világosított I. rész a nem remélt terjedelemnél nagyobb lett, az enumeratiónak, a 

 tudományos érték csökkentése nélkül, oly összevonására szántuk el magunkat, hogy 

 az egész vidéken elterjedt (ubiquista) növényt termőhely (part, rét, erdő) és község- 

 név nélkül, legfeljeob md jelöltük, s a bakonyparti mellé (Keszthelytől, ill. Fenék- 

 től egész Kenéséig) csak bp, a déliparti után csak dp (Lepsénytől, Siófoktól kezdve 

 B.-Sz.-Györgyig, Fenékig) írtunk. Az elszórva, csak helyenként tenyésző, jellemző 

 vagy ritkább növények helyeit azonban a községnév rövidítésével pontosan jelöltük. 

 A vitás fajhoz lehetőleg az autor szavainak s egyéb közlésének (1. a 137 — 39. o.) 

 megfontolásából keletkező magyarázatot vagy a helyességet bizonyító rövid szavait 

 fűztük. A kétes vagy sokféleképen változó fajok közt iparkodtam az autornak saját 

 szavaiból megalapítani, melyik a tőalak, s melyik az újabb vagy régibb eltérés 

 {Festuca, Biscutella stb.), 



Az enumeratió, kivált a nomenklatúrája megértése kedvéért megjegyzem : 

 1. A prioritásnak (elsőbbség) a Cotoncaster cotoiieaster-\g híve maradtam. — 

 Centaurea centauriuni fajnevet már a Linnk Species plantarum-a 1753, 910. o. olva- 

 sunk. Azon vagyok, hogy a legrégibb lajnév maradjon meg, azért lehetőleg tisz- 

 tázni szoktam. — Jól tudom, hogy a prioritás szigorú követése a systematikai 

 tudománynak bizonyos tekintetben hátráltatója, a régihez alkalmazkodás szabad 

 alkotásunkban korlátoz vagy megakaszt. Töméntelen idő vész el a régibb nevek 

 keresésével, gyakran a régibb munkához hozzá nem juthatunk, a melyből az autor 

 szavait olvashatnók, a prioritást megalapíthatnók vagy megerősíthetnők. Azután a 

 régibb leírások tanulmányozásával, részben a prioritással, nem a természetes tő- 

 alakot (typus) kutatjuk, hanem a leírás szavai szerint, csupán a megegyezöséget és 



