Páfrány félék, Polypodiaceae. 



313 



kább. Linné pedig az A. ruta nmraria typusáról maga mondja: foliolis cuncijor- 

 niibus, crenulatis». A LiNNÉ-idézte Flóra Danica képe (190) is erőteljesebb példát 

 ábrázol, hogy széles ékforma levélsallangjával a var. elatuni-W3^ jól beillik, ezért 

 töalaknak én is a var. elatum-oX. (var. cuneifolimn Celak.) tekintem. — var. Brun- 

 felsii Heufler, Verhandl. d. zool.-botan. Cicsellsch. 1856, 335 (var. rottindifolium 

 Celak. 1. c. 1869, 8, A. ruta mnraria SzHW, Simk.) a bp szikláin, mészen és bazalton 

 elég gyakori; — var. Icptophyllmn Wallr., FI. Crypt. I. 1831, 22, Sümeg szikláin (Szép!). 

 21. A. Adiantuvi nigruvi L. 1081 [Phyllitis lancifolia Moench: Meth. suppl. 1802, 

 316), a Sarvaly-Tátika lánczán (Szép R. exsicc.!), Alsó-Eörs és Al közt erdőben a 

 Köcsitó alatt, ritka. Itt Entz G. lelte és szíveskedett a helyére elvezetni, az almádii 

 major körül sziklán (Gr(3sz L. exsicc.!), A régi gazdagabb páfrányflóra maradéka. — 

 var. obtusum Kit. in Willd. Sp. pl. V, 1810, 341 pro specie, laciniis ultimis ambitu 

 obtusis, dentibus miiticis. «In saxosis silvae ad Sümeg* (Kit. Krypt. 279), in fissuris 

 rupitmi cott. Sümeghiensis et Saladicnsis (Kit. in Sadl. Epiphyllosp. 27). Az almádii 

 csárda környékén sziklán (Grósz L. exsicc.!). 



22. Aspidiuvi actilcatuvi L. 1090 sub Polypodio; Borb. Verhandl. zool.-botan. 

 Gesellsch. 1875, 788—790 (A. lobatuni Schwartz in Schrad. Journ. 1800, II (1801), 

 37, Polyp. lobatum Huds. FI. Angi. 1762, 469. Al körül köves h. (Grósz !) ritka. — 

 23. A. Austriacum Jaco. Observ. I. 1764, 45 sub Polypodio, saltem pro maiore parte, ^ 

 ScHULTES: FI. Austr. 1800, II. 181, Steud. Nomencl. bot. 1824. 64, 339, Neilr. FI. 

 v. Nieder-Österr. 11, «frondibus pilosis» (i. e. spinulosis .?), bipinnatis, foliolis «utrin- 

 que 8 et tribus terminalibus >, pinnulis «lanceolatis . . . inferioribus . . . distantibus, 

 superioribus confluentibus» . . . «Petioli omnes stint pilosi, pinnae et stipes minus, 

 sed hic ad basin lanugine sericea obducitur > (Syn. Polypodhun spinulosuin Müll. 

 in FI. Dan. XII. 1777, 7! pro parte; A. spin. Sw. in Schrad. Journ. 1800, II. 38 

 (1801); Polypodhini tanacetifolium Hoffm. Deutschl. FI. II. 1795. 8; fide Loisl. FI. 

 Gall. 368, etiam me judicante, Asp. euspinulosum Aschers. Syn. 32, 1896) s pedig 

 az alvidéket inkább kedvelő' var. exaltatum Lasch. Verhandl. d. bot. Ver. Brandenb. 

 II. 1861, 79 = vulgare Koch: Syn. ed. 11. 979, 1845. Gys völgyeiben és sűrűbb 

 erdeiben, elég ritka, Al (Grósz L.) körül. A Flóra Danica 707 ábrája, mely a rövid 

 leírás mellé járul, Retzius (F1. Scand. 1779, 205) és Hoffm. i. h. szerint az A. crista- 

 tu7H-\\oz, véleményem szerint pedig inkább az A. uliginosuni-h.oz (Newm. Phyt. III. 

 1849, 679) tartozik, ezt igazolja az -in pratis humidis» termőhely is. A levélfogak 

 szálkahegye kétségtelenül hosszabbra van rajzolva, mint az A. cristatum-é és A. 

 iiliginosum-é.. A Müller: Flóra Fridrichsdaliana megnevezetlen II. képének 2. rajza 

 helyesebben adja vissza az A. spiiiulosuvi-ot. — 24. A. filix vias L. 1190, sub 

 Polypodio var. crenatum Milde, Nova Acta XXVI, II. 1858, 508; a bp sűrűbb erdei- 

 ben: Al, Bd, Gys, Büdöskút körül, a Csapi-hegyen; — var. A. Hcicopteris Borkh., 

 sub Polypodio, in Rgem. Arch. I. Stück 3. 19 ! 1798 {A. affine Fisch. et Mey. in 

 Hohenack. En. Talüsch 10, 1838, non Polyp. aff. For.st. FI. Austr. 1797, 83), Gys, 

 a Bd meg a Csapi-hegy erdeiben. Az 1798-ból eredő A. Plelcoptej-is nevet azért 

 akarják mellőzni, mert ritkábban spórázik, tehát a spórátlan fiatalabb v. tökéletlen 

 állapota a gyakoribb. De hisz a közéletben a gyermeket szokás megnevezni ! — 

 BoRCKHAUSEN pedig már spórázó példányt nevezett meg. Az A. Helcoptcris könnyen 

 megismerhető, azt is tudják, hogy az A. affiné-wtl megegyező, de az elsőbbséget 

 neki megadni mégis vonakodnak. Cfr. Aschers. Synops. I. 27. — 25. A. Thelipteris 

 L. 1071, sub Acrosticho, az északi tőalakot keskenyebb és visszagörbült levélsallang- 

 gal, a vidéken n. v. ; Twar. Rogactzianuiii Bolle, Verhandl. d. bot. Ver. f. Brandenb. 

 I. 1860, p. 73; Aschers. FI. v. Brandenb. 922, Synops, 24, Milde Fii. Europ, 117; 

 Kh [A. Thelipteris Simk.) H, Vd süppedős helyein, nem a vizes part közelében. 



26. Athyrium filix femina L. 1900 sub Polypodio s pedig mint a leggyako- 



' Jacquin kisebbrészt valószinííleg az Aspid. dilatattim-o\. (Müll. FI. Fridrichsdaliana 1767, 

 t. 2, fig. 4, absque specifico nomine, Hoi-f.m. i. h. 1795, 7), valamint az A. Villarsii Bell. App. 

 ad FI. Pedem. 49, 1792 (P. rigidum Hoi iM. i. h. 6, 179.5) hozzá értette az ö Polypodmm Auslria- 

 frtw-jához. A mint dr. Zahlbruckner értesít, nincs meg a bécsi Hofmuseum gyűjteményében. 



