Fészkesek, Compositae. 



347 



Hab. 11, 13, Simk., md a bp száraz lejtőin. — 512. A. Rutlioiica M. Bikb. FI. Taur.-C. 

 II. 1808, 330, homokos mezőn, vetésben md gyakori. — 513. A. arvensis L 894, 

 SzHW, mezőn szálonkent ritka: Al, A, Bf, Kh, Tp. — 5U. A. Cotnla L. 894, 

 SzHW, mezőn szálonként : Ks, Szgl, Gys, Kh, Tp, Kt. 



515 Achillca vnllefolia L. 899 (incl. A. magna L. 1763, 1267) Bf, T, Kh; — 

 var. erythrantha Bokb. Yasv. növ. 189 a Bd; — var. collina Beck. in Rchb. FI. Germ. 

 excurs, 1832, 850 (A. viillcf. Aut.) md, Fd Clinorhyncha millefolii Wachtl gubacs- 

 csal (SzÉPL.); — var. riibriradia Borb. ligulis rubris Al hegyein. — 516. A. sctacea 

 W. et Kit. Ic. t. 80, 1801, Kh (SzHW), Gys völgyeiben! — 517. A. Pannonica 

 ScHKELE, Linnaea 1844, 471 {A. lanata SzHW, non Spreng), Kh, H, A hegyein. — 

 518. A. nova Winterl, Index 1788, fig. 16 (1. 148. o.) (A. asplcnifolia Vent. Descr. 

 pl. nouv. jard. Cels. 95, 1800, Borb. FK 472) iszapos és sós h. md, a partnak leg- 

 szebb piros virága. Kajár, Tp, H !, Sz -András (Piers !) körül is. — 51í). A. tanaccti- 

 folia All. Ped. I. 1785, 183, var. distans W. et Krr. in Willd. Sp. pl. IH. 1800, 

 2207 (A. magna SzHW, Sigm. 48), Kh, Al, VB (Kősziklahegy) bokros h. a keskeny- 

 sallangú eltérés. A szélesebb- és tompább-sallangú az A. pscudotanaceíifolia Wierzh. 

 in Rchb. Ic. XVI. 1854, 69, t. 136, Al, VB, SzK; — subvar. erythrostephanos Borb. 

 TTK. 1896, 338; Baenitz, Herb. Europ. 10201, ligulis anthodii rubris, Al ritka, 

 Budán gyakoribb. Az A. tanacetifolia fajtái hazánkban szorosan nem váhiak szét 

 egymástól. Al körül mind a három együtt nő, a pirosvirágú inkább a nyíltabb h. 

 Az A. pscudotanaceíifolia ezenkívül az A. distans földrajzi övében is terem Zágráb 

 és Otocsácz körül, viszont a keskeny és hegyesebbsallangú és keskenyen szegett 

 gerinczü A. distans Al hegyein kétségtelen, tehát az A. p-scjidotanacctif olia és A. 

 distans ugyanannak a typusnak csak lati- és angnstiscctája. — 520. A. Ncilreichii 

 Kern. üBZ. 1871, 141 (A. nobilis Rel. Kit. 111; SzHW, «.Anthcmis noh. ^l Simk. 

 192, változó és feltűnő alakokkal T, ex ipso, non L.) VB-től T-ig, Kh. 



A. ochroleiíca Ehuh. Bcitr. VII. 1792, 166 (A. peclinata W. 1800), T (Hab. 16) aligha. 



521. Matricaria chamomilla L. 891, SzHW, falvak körül elszórva. — 522. M. 

 inodora L. FI. Suec. 1755, 297, md. — 523. M. tenuifolia Kit. in Schult. Ö. FI. 

 1814, II. 498, sub Chrysanthemo, Gys, Vanyarcz mezein. Kitaibel se messze lelte 

 (Babócsa, Add. 81). V. ö. A.scher.s. véleményét a Schulzer, Kanitz et Knapp, Die 

 bisher bekannten Pflanzen Slavoniens 101 — 104. 



524. Lcucanthemum leucantheniuni L. 888 sub Chrysanthemo (67/. niontanum 

 et leiicanth. SzHW) md. 



525. Tanacetnm vulgarc L. 844, SzHW, md. — 52(>. T. corynibosum L. 890, 

 t«ub Chrys., SzHW, Simk., a bp. bokros hegyein. 



Pyrei/irum cinerariaefoiiwn Trev. Ind. sem. h. \'ratisl. app. II. 1820, 2. Lásd 282. old. 

 Artemiiia abroíajii L. 845, istenfa, kertben. 



527. Ai'temisia absintlm L. 848, Hab. 13 (Absinthium vulgare Lam., SzHW) 

 md. — 528. A. saxatilis W. et Kit. in Willd. sp. pl. III., 1800 p. 1830 !, Baenitz: 

 Herb. Eur. 7726, Schultz: Herb. norm. nova series XXXVI. 3521 (A. caniphorata 

 (i saxatilis Koch, Synops. 1837, 366, sed foliis canescentibus descripta, A. campho- 

 rata y virens Vis. FI. Dalmát. II. 1847, 91; A. rupcstris Pillér et Mitterp., Itcr, 

 1783, 142, t. 12, non L. ?iyí(íCí,(íVxö\, A. subcancscens Willd. Enum. 11. 1809, 861), 

 T és Bf hegyein (Art. riipestris Rel. Krr. 5, A. saxatilis ibid. 111, A. cainpkorata 

 Hab. 16, Simk., non Vill.), valamint A körül is bőven. Bárányüröm (233. old.). — 

 Az A?-t. sa.vatilis-nek a levele mind a pécsi, mind a füredi hegyeken kopasz, zöl- 

 dellő, csak fiatalabb korban pelyhesedő. Willdenow azt írja róla: < canescentibus, . . . 

 pedunculis subcorymbosis >, Visiani i. h. ezért vonja az A. Biasűlcttianá-\\oz. — 

 Az A. caniphorata Vill. Prosp. 1779, 31, fajtája leliet, de nem a tőalak, mert ennek 

 Villars (Hist. des pl. de Dauphiné III, 1789, 243. old.) fehér levelet tulajdonít. 

 «Ordinairement elle est toute blanche, et ressamble par la couleur et la finesse 

 de ses feuilles, á 1' Absinth. Vallcsiacuvi etc. Az A. saxatilis egyike a Balatonmellék 

 legrégibb élő növényeinek, abból az időből, a midőn itt sziget vagy szigetszirt 

 (scoglio) volt. Jól emlékszem vissza a magyar tengerpartra, valamint a portoréi 



