Szegfűfélék, Silftnaceae. 



399 



85. család. Ssegfüfélék, Silenaceae. 



1229. Gypsophiln arenaria W. et Kit. in VVilld. Sp. pl. II. 1799, 664, Ic. t. 

 41, 1800, Kh a cserszegi szó'Ilők fölött, a Szoroshadban (297. o.i. — 12í{0. G. pani- 

 ciilata L. 407, Kh fSzHW, Sigm. 48), Tördemicz m vízmosás mentén!; — var. Hun- 

 garica Borb. in Baenitzii Herb. Europ. 6560, Prosp. 1892, sed anno 1«91. edit.; 

 G. pan. var. ultima absque nomine in Koch Synops. ed. III. 1891. 328, Gyötrös 

 füves h., Kh, itt a temetőben is, állítólag somogyi Nagy- Korpádról származik. Úgy 

 viszonylik a töalakhoz, mint a G. arenaria var. hypotricha Borb. ined. ícaule infe- 

 riore cum foliis hirtis, immixtis pilis glanduliferis) a G. arenaria-hoz — 1231. G. 

 tnuralis L. 408, Kh (SzHWi, Gys, Vanyarcz, Récse mezein. 



1232. Dianihm anneriae L. 410, SzHW, Slmk., a bp sürübb erdeiben elszórva, 

 Récse. — 1233. D. barbatus L. 409, Kh bensőbb erd. (SzHVV) és Gys völgy ; kertbe 

 ültetik. .Sümeg körűi (Kit. mspt. Fol. Lat. 3061). — 1234. D. subdiutimis Schur, 

 Verh. naturf. Vérein. Brünn, X\'. 1877, 128, pro var. D. Cartkiisianoruvi fl). Ponté- 

 derae Ker.v. Sched Fl. exs Austro-Hung. 1882, 67 ; D. Cartlnisianorum .SzHW, 

 non L.), a bp füves sziklás h. md; Sf, VB inflorescentia dichasiali soluta. — 1235. 

 J). collimis W. et Kit. Ic. t. 38, 100, Kh SzHW, Sig.m. 48), Bácskád (Kit. Bar.), 

 n. v. — 1236. D. Hungariais Pers. Synops. I 1805, 495, nomen revera Diantlii 

 arenarii TowNSO.v, Travels in Hungary, 1797, 488, t. 16 (non L.; icon nostra 47) muta- 

 tum (l). tlumarius aut. Hungar. mult., SzHW, non L., Caryopliy Hetis V. Clus. Stirp. 

 Pann. 320—21 cum ic.!; D. Pannonicus Schult. Observ. 1809, 79, item nemen 

 mutatum, quia /A ////w^a/zV^i- Schultesio <barbare nimis sonat ; D. praecox ^^cw^li. 

 Öst. Fl. 1814, I. 661, excl. loco alpin.; D. virgineus Lumx. Fl. Poson. 176, Arv. non 

 L.; D. Licmnitzeri Wiesb. exsicc. 1882, Botan. Centralbl. XXVí. 1886, 83), Kh 

 (SzHW) és Gys völgyeiben ma már ritka, s a vidék ősi dolomitvegetatiójának 

 egyik maradéka; néhol szimplán vagy kevésrétűen teljesedve mint pünkösdi szegfű 

 kertben (297. o.). Townson nem emlékszik rá. hog\- a pontosan lerajzolt szegfüvet 

 liazánkbeli utazása közben hol szedte. Rajza (47. ábra) azonban a középmag\-arországi 

 vad pünkösdi szegfűnek tökéletes mása, a nyárelőzö alak virágzásakor járt itt, máj. 

 19-én Esztergomban, azután Budán, tehát kétségtelenül itt kellett szednie. íme a 

 saisondimorfismus hogy tájékoztat I Persoox csak Townson leírását közli s a téves 

 D. arenarius (non L.) nevet D. Hungaricns-ra. változtatta ; — var. D. serotimis W. 

 et Krr. Ic t. 172, 1804, Gysl (Degen), Vanyarcz völgyeiben, júl. köz. — szept., elég 

 ritka. Felsőbb levele kurtább, kelyhe alatt a pikkelye tompább (297. o j, különben 

 a D Hungaricus-%Z2\ megegyező. Beck ' és Frisch - ezt a két szegfüvet, mint fajt, 

 amazt D Lumnitzeri néven, egymástól elválasztják s a. D. sero/inus-nak fönt henger- 

 ded szárat tulajdonítanak. Elterjedésének centruma hazánk, sok van belőle, de a 

 szára — a szegfű alapter\'e szerint — se hengerded, legfeljebb tompaszögletű ; 

 annál kevésbbé fűszínü zöld i'grasgrQnj, mint Fritsch állítja, hanem deresfehérségü. 

 A D. serotimis ritkán gyenge rózsaszínű, Bpesten, a Rákoson (var. subroseiis Borb. 

 cnfr.; TTK. 1897,45, et Krr. Addit. 228j. Az újabb autorok, Schultes, Reichexb.\ch 

 s KiTAiBEL * nyomán, a Fátra meg a Tátra mészszikláinak bennszülött szegfüvét 

 nevezik D. Hungar iciis-na.k, a minek azonban semmi alapja sincs, mert Schl'ltes, 

 Reichenbach és Kitaibel a D. Hjingariciis-\. alaposan meg nem fejtették. A tátrai 

 meg a fátrai szegfű (D. Tátrae Borb Term.-r. Füz. XII. 1889, 221; D. praecox Kit. 

 ap. Stecd. Xomencl. 1821, 272, Addit. 228,-^ non Schult., nec Willd.; D. Hunga- 

 riais autor. recentiorum, non Pers.) egész más-termetű, zöldellő, nem deresfehér, 

 virágja jóval nag>-obb, virágrészei egész másformák, mint Közép-Magyarország I). 

 Hungar icus-^é. V. ö. Term.-r. Füz. XII. 216 — 222. A D. plumarius L. 411, mint 



' Fl. von Nieder-Österr. 374. — - Excursionsflora 198. 

 ' Fi. Germ. excurs. 807. — * Kitaib. Addit. 227. 

 D. praecox Wii.ld. Enumer. hort. bot. Berol. suppl. 1813, 24, absque diagn. ex Sprkno. 

 Sy.st. veg. II 1825j, 381 = Z) arenarius L. Pax értesítése szerint Wii.ld. herbáriumában nincs meg. 



