418 



Rózsafélék, JRosaceae. 



niveo-tomentosis, supra cano-pubescentibus, margine revolutis; stipulis lanceolatis, 

 integris, caule erecto subsimplici adscendente ' Opiz; — var. ivipolita Wahlenb. FI. 

 Carpat. princ. 1814, 155 (P. argentea ab sinthii fólia Tratt. 1. c. IV. 49, 1824, P. 

 argentea var. dissecta Wallr. Sched. crit. 1822, 237, non Pursh, FI. Amer. boreal. 

 I. 1814, 355, Lehm. Revis. Potentill. 28) foliolis utrinque albo-tomentosis, laciniatis. 

 Stipulae eiusdem exemplaris fissae, laciniatae aut praesertim minores integrae. A, 

 Bf, Dörgicse, Bd és Kt füves h. — 1431. P. adscendens W. et Kit, in Willd. 

 Enum. pl. horti r. botan. Bcrolin. I. 1809, 554 I SzHW (non Lap., Figures de la 

 flore des Pyrénées t. 108 ined., postea in Hist. abrégée des plantes des Pyrénées 

 1813, 289 edita ; synon. P. cancscens var. polytncha Borb. Akad. Értesítő' 1882, 9, 

 ex KiTAiBELH exemplari authentico, herb. fasc. XV. n. 94! ad Szalatnya Hungáriáé 

 lecto ; P. canescens SzHW, non Bess.). Caule, petiolis, foliorum pagina inferiore 

 calyceque albicanti-lanuginosis ; «foliis quinatis, adpresso-pilosis, foliolis oblongo- 

 cuneatis, profunde dentatis-, superne dilatatis, supra adpresse pilosis, denique magis 

 glabratis, subtus praeter pilos longos cano-tomentosis, serraturis foliolorum maiorum 

 utrinque quinis (4 — 5 mmtris), acuminatis, nonnullis, praecipue maioribus fissis; 

 stipulis integris; floribus minoribus; appendicibus calycis quam huius foliola an- 

 gustioribus et paulo longioribus. A magyar felföld növénye. A Garam völgyén 

 leszáll Sz. -Endréig és Pomázig. A Balatonnál már ritka: Bd, Al A P. adscendens 

 W. et Kit. majdnem elvesztette a prioritását. — Lapeyrouse idézett munkájában 

 (1795 — 1801) a 108. táblán más Potentillá-t akart P. adscendens-nék nevezni, de 

 ez a munka a 43. táblával megszakadt s a adscendens Lap csak 1813-ban, 

 KiTAiBEL-é után jelent meg. - P. canescens Bess. Prim. fl. Cialic. 1809, 330, foliolis 

 «grosse serratis, subtus sericeo-canis> , < serraturis profundioribus 6 — 9 > etc. est 

 plánta Leopoli indigena, eadem ac P. Leopoliensis Blocki in Syd. et Myl. 1. c. 71. 

 A P. adscendens következő eltéréseinek a levélkéje fent elszélesedik: P. Hunga- 

 rica Willd., Magazin der naturf Freunde zu Berlin VII. 1813, 289, «foliis inferio- 

 ribus septenatis, superioribus quinatis, summis ternatis, foliolis lanceolatis, profunde 

 dentatis, calyce villoso • forma a P. adscendente tomento magis adpresso parum 

 diversa. Foliola posterioris, ex Willdcnozüii verbis, quinata. Petiolus et caulis P. 

 Hungaricae authenticae in herb. autoris, plus minus patule hirsutus, foliola apicem 

 versus dilatata, utrinque adpresse tomentosa, pubes suprafoliaris tenuior, denique 

 parum glabrescens (Pax in lit.). Ks, Al, A, Bf, Kh, Kt és B.-Sz.-György közt, füves 

 lejtőn. A P. Sadleri habitu robusto, foliolis latius incisis, serraturis foliolorum latio- 

 ribus et pro ratione brevioribus diversa. P. curvidens Schur a P. Hiingarica non nisi 

 foliolis quinis, — P. oligotiicha Borb. in Zimmet. Europ. Potent, 1884, 9 (P. Wolffiana 

 Siegfr. exsicc. 1890, 334, Dörfl. Herb. norm. 3026, 1894; P. commutata Bl.) autem 

 foliolis subtus tenuiter pubescentibus, haud canescentibus a P. Hungarica difiért. 

 Ambae posteriores foliis pedatis, inferioribus 7-nis inter se conveniunt; — var. steno- 

 malla Borb. in Baenitz Herb. Europ. no 6583, 1891. Brevius et sparsius ac P. ad- 

 scendens pilosa foliolis consistentiae tenuioris, supra glabratis viridibus, subtus cane- 

 scenti-vel cano-pubescentibus, denique satis glabratis, virescentibus, illis foliorum 

 superiorum apicem versus non adeo dilatatis, serraturis paulo ac in P. adscendente 

 latioribus, brevioribus, obtusioribusque, nonnullis fissis (Bf, T, Kh; v^ar. subbiserrata 

 Schur En. 190). Plánta serotina magis glabra. Foliola infima 5 — 7-na. A P. adscen- 

 dens alakkörébő'l a leguralkodóbb a bp md, de nem seregesen. H, Páhok, Kis-Récse, 

 Kt füves, száraz h. is [P. obscuj-a Rel. Kit.? 1 1 8, non Willd.). - P. Sadleri Rchb. Fl. Germ. 

 exc. p. 594, 1832, 1. tábla (P. iiicrassata Zimm. Europ. Pot. 9, ex exempl. authent.!) 

 formám sistit P. adscendentis foliolis tenuissime-sectis, dentibus elongatis angustis- 

 simis, approximatis, falcatis. Bf hegyein ritka!! (Sigm. 47), Bf és Tót-Vasony közt 

 száraz réten (Sadl. in Grész Monogr Potent 24), Al, VB, T, Kh, Lupi-dülló'n Kőszeg 

 körül. Plánta curiosa atque in Hungária prius rarissima etiam in Helvetia (Bover- 

 nicr), Moravia (P. superargcntca Oborny in Baenitz 1. c. 7945, an Waisb..^), Silesia 

 (Vratislaviae) ereseit. Caule adscendente, rubescente, villoso-piloso, superne cane- 

 scente. Foliis inferioribus septenatis, foliolis ambitu obovato basin versus angustatis, 

 intermedio ambitu quasi spathulato, ad médium crebre pinnatifido-serratis, supra 



