Rózsafélék, Rosaceae. 



419 



virescente-pilosis, subtus incano tomentosis villosisve, dentibus angustis (1 mm.), 

 elongatis, utrinque 6 — 7-nis, nonnullis fissis, usque 6 mm. longis, acutis, dente ter- 

 minali lateralibus non, aut vix longiore vei vix breviore. Foliolum terminálé folii 

 infimi 3 cm. (in aliis foliis 24 — 26 mm.) longum, superne 10 — 11 mm. latum. 

 Foliola superiora apice vix dilatata, ambitu magis linearia, dentibus parum brevio- 

 ribus, e basi triangulari-angustatis. Stipulae in caule medio laciniatae, laciniis linea- 

 ribus, more foliolorum vestitis. Inflorescentia dense fastigiato-corymbosa. Pedunculi 

 tomentoso-pilosi, mediocriter elongati. Petala leviter obcord. flava. Calyx cancscenti- 

 tomentoso-pilosus, appendicibus anguste lanceolatis calycem ipsum aequantibus 

 vei superantibus. Fructus glaber. — 1432. P. Kernen Borb, Akad. Értés. 1878, 147, 

 ÖBZ. 1878, 391, Al hegyein. Hybrid leszármazását a nagyszámú eltérés miatt épp 

 olyan nehéz kimutatni, mint némely Rubus-éi (413. o.). Ha elképzeltetni akarjuk, 

 P. auriflora X argentea lenne, de lehet természetes kiválás, helyenként (Buda, 

 Békás-Megyer) bó'v. — var. Bitschakii Blocki in Syd. et Myl. 1. c. 71, foliolis dilatatis, 

 fere glabris acute pauciserratis. H. T, Al hegyein, ritka. — 1423. P. semiargentea 

 Borb. Akad. Értés. 1882, 9; ÖBZ, 1882, 170, Zimm. 1. c. p. 10 decripta (P. super- 

 sienomalla X argentea). Nec var. stenomallae, nec P. argenteae persimilis, priori 

 tamen habitu, foliis superioribus, infloiescentia minőre diciiasiali, florumque magni- 

 tudine affinior At fólia inferiora tempore fructificandi persistentia, quod formám 

 attinet, illis P. argenteae similia, obverse late triangularia, longe cuneata, superne 

 utrinque 2 — 3-dentata, foliola in caule medio atque superiore illis P. stcnomalae 

 similiora, sed paucioribus (3 — 5) dentibus praedita, in circultu anguste oblonga, 

 apicem versus haud dilatata, basi cuneata, supra vircscenti-pilosa, subtus canescenti- 

 villosa. Appendix calyce brevior. Stipulae sublaciniatae. Fructiferam 6. Aug. 1875 

 ad Otocac legi. In ditione Balatonensi exemplaria occurrunt similiora, at uti vide- 

 bimus, satis diversa: P. Balatonensis Borb. in litt. ad amic 1891 [P. superargentea 

 var. perdivisa X stenomalla). Fólia inferiora illis P. argenteae similiora, ad dente 

 terminali foliolorum lateralibus haud paulo breviore, imo conspicue emergente, 

 iterum tridentato, dente intermedio producto. Etiam dentes laterales superiores 

 saepius fissi, ut foliola foliorum mediorum inferiorumque magis laciniata sint. Foliola 

 in caule superiore magis latiora, magis incisa, utrinque bi — tridentata, interjecto 

 interdum ceteris dente minure. Foliola supra sparsius pubescentia, subtus cane- 

 scenti-villosa. Flores aurei, illis P. argenteae conspicue maiores, appendix calycis 

 calyce ipso brevior. Bf parkja fölött száraz füves helyen, A. — 1424. P. leucotricha 

 Borb. ÖBZ. 1884, 73, 1886, 292, Szgl és VB, füves hegyen. — 1425. P. pilosa 

 Aut. (non WiLLD. Sp. pl. II. 1799, 1100) var. viscidula Borb. Vasv. növ. 312, VB, a 

 Bd, Kh (Gyötrös).; — var. auriflora Borb. Temesm. veg. 1884, 77, Vasvárm. 312 

 (P. recta Hab, 17, SzHW), e rokonságból a leggyakoribb a bp; a Bd egész méter 

 magas ; A, Bf, foliolo terminali superne tripartito, fere ternato ; — var. P. crassa 

 Tausch. in Opiz Böheims Gewáchse 1823, 63, Bf, A, Csp, VB hegyein; var. oxyto>na 

 Borb. in Baenitz exsicc. 1894 et in Dörfl. Jahreskatal. 1897/98 (1897) der Wiener 

 Botan. Tauschanstalt, 77, foliolis angustis, superne non dilatatis 5 — 7-nis, acute atque 

 profunde inciso-serratis, dentibus lanceolatis differt (Nagy-Enyed; — m-aw polychaeta 

 Borb. M. orv. és term.-vizsg. Munkái. 1894, 277, Ks, Al, A, Bf, Szgl. — 1426. P. iube- 

 rosa WoLFF in Siegrf. Potent. exs. 914, 1891, ÖBZ. 1892, 146, FI. exsicc. Austro- 

 Hung. 2832, A, Bf (Kamaraerdő Budán, Puszta-Peszér). Rhizoma + horizontale, radi- 

 cibus incrassatis fasciculatum; foliolis quinis, apice non dilatatis, lanceolatis serratis; 

 appendix calycis ipso calyce parum brevior, petala pallide flava. A P. recta L. 497 

 eredetileg species mixta Először egynyáréltú'nek és ötlevélkésnek mondja, a Spec. pl. 

 II. 711 már foliis septenatis. A Ouinquefolium rectum luteum Bauh. Pinax 325 szerint 

 = P. sulphurea Lam. FI. Fr. III. 1778, 114, a Dodon. Pempt. 116. képének idézése 

 szerint pedig = P. adscendens W. et Kit. — 1427. P. supina L. 497, SzHW, Borb. 

 FK. 469, nedves, iszapos h. md ; — var. liviosa Boenn. FI. Monast. 1824, 154, Ks 

 partján, — 1428. P. rupestris L. 496, SzHW, Sigm. 48, var. eriotricha Borb. ined. 

 (var. villosa Lec. et Lam. Catal. pl. centr. 1847, 154, non Cr.) pilis caulinis folio- 

 lorumque elongatis, a Bd (Borb. ÖBZ. 1893, 361), a Kisfaludy-forrástól nem messze, 



27* 



