českou znameaitě povznesl a rozšířil; ano nechtěje se ani ucházeli o ko- 

 runu císařskou po smrti Rudolfa Habsburske'ho, utržil za to trpkou výčitku 

 od sestry své Anéšky, nad něho statečnější. Týmž spůsobem, co jiného 

 chování jeho se týče, byl na mnoze podoben Alexandru Macedonskému v 

 Babylone. Když mu bylo asi 25 let, měl kromě hojné rodiny z manželství 

 několik dětí nemanželských a v milkování liboval sobě až do posledních 

 let života svého, zejména s milostnící Anéškou, v hudbě a zpěvu zběhlou, 

 o které šla i pověst, že jej otrávila 



Ježto konečně skladatel Alexandra v první episodě, v kteréž králi Če- 

 skému vytýká neudatnost, také na něho hněviv jest pro jeho příchylnost k 

 Němcům připomínáme, že i také tato výčitka dobře se vztahuje ke králi 

 Vácslavovi II., a zvláště od básníka českého ne bez příčiny jemu uči- 

 něna jest. Onf zajisté, byv v Němcích yychován a maje manželku Němkyní, 

 rád měl Němce okolo sebe choval štědře při svém dvoře dle spösobu 

 knížat německých rymaře německé, jmenovitě Oldřicha z Eschenbachu, který 

 mu část své Alexandreidy oddal a Jindřicha Míšeňského, řečeného „Frauen- 

 lob^, kterýž na jeho smrt žalozpěv sepsal, ano ne bez důvodu pokládá se 

 za to, že ke cti milenky své Anéšky složil i známé tři německé písně mi- 

 lostné, v rukopise Pařížském z počátku XIV. století králi českému Vácsla- 

 vovi přičítané. Českých však básníků sobě nevšímal, pročež se mu od nich 

 na místě dedikace důtklivých episod za odměnu dostalo. 



Co se tkne zvláštnosti jazyka v legendách o Jidáši a o Pilátu 

 a v Alexandru, máme za hlavní tu, že se v těchto 3 básních neobyčejným 

 spůsobem užívá zájmena ukazovacího ou (ille) na místě onen, čehož jsme 

 v žádném jiném spise z té doby neshledali. V Jidáši totiž čteme (Výbor 

 171 v. 24 ): 



„neb sěn i on byl posošen 

 v Pilátu (Výbor, 176, v. 4 a 5): „on s ohaři a sěn střelem; 



on objezdem, sěn v záhady. 



O Palacký Geschichte von Böhmenil., 397. Tamtéž str. 31)í). ^) Olta- 

 ker Oeslerr. Reimchronik. Pez Script, rer. austr. 111.741, 742. Jsouf 

 slova jeho (Výbor, 166): 



I to by se stati mohlo, 

 ač by to co juž pomohlo, 

 že Měmci, již sú zdě hosté, 

 ťhlié doždáti, by na mostě 

 Prdzě, jehož bóh snad nechá! 

 nebude viděti Čechá. 

 ^) Spisovatel kroniky Boleslavské praví o něm (Kap. 96, sir. 158) : 

 Poče v svú radu Němce púščcti 

 i jich sě ve všem držeti. 



3 



