1?. 



Parelops Pražákii n. g. (?), n. sp. 



(Tab. II fig. 1.) 



Zvěčnělý Jos. Pražák daroval do sbírek musejních rybu z Vehlovic, na tab. II. (fig. 1.) zobra- 

 zenou. l ) Nové naše jméno rodové Parelops (n. g. ?) jest zajisté oprávněno; z důležitých příčin však 

 je přece máme za jméno po jistou míru provisorní. Jestiť lebka na stranu k pozorovateli obrácenou, 

 na levo převalena a smáčknuta, tak že kontury jen velice sporých kostí zřetelněji se zachovaly; 

 z ploutví tu zbyla jediná krátká ploutev hřbetní (d), a také deska jugularní, pro naše Elopidy tak 

 charakteristická (srovnej tab. III. fig. 1. ju\, není a nemůže býti odkryta. Ale již proto, že se obě 

 kosti temenní (parietalia, v levo nad op) spolu stýkají, pak pro tvar víčka (operculum, op), pro krátkou 

 ploutev hřbetní a statná dlouhá žebra (co) možno snad přece tvrditi, že tato nová ryba náleží v čeleď 

 Elopidae; nesrovnává se ovšem s nižádným naším posud známým rodem její (Elopopsis Heck., 

 Osmeroides Ag., Protelops Laube). 



Byla rybou zajisté značné délky. Celá zkamenělina měří 50 cm; několik zadních obratlů není 

 již na naší tab. II. (fig. 1.) zobrazeno, ale ani ty ještě nejsou z poslední partie páteře. Nechybíme valně, 

 odhadujíce délku celé ryby nejméně na 70 cm. Exemplár musejní složen jest ze dvou kusů, jichž 

 hranice i na našem obrazci zřetelně vidíme; v prvním kuse opuky vězí hlava a přední část páteře se 

 žebry, ve druhém (menším) druhá část páteře a ploutev hřbetní. 



Na lebce, pohříchu v levo sešinuté a smačklé, jejíž délka jest 15 cm, viděti obšírný důlek 

 oční (or) o největším průměru 5 cm; přímo nad ním jest kost čelní (frontale), za ní pak obě stýka- 

 jící se kosti temenní (parietalia). Před okem leží skoro zcela na stranu převrácený praeethmoid. Přímo 

 pod předním koncem lebky jest nazad značně rozšířené praemaxillare. Jiných částí lebky bezpečně 

 určiti nelze. Z opercularního apparatu zachována ještě nejlépe hlavní kost víčka (operculum, op); před 

 ní jest praeoperculum, pod ní stopy subopercula (mezi op a fragmentem do předu namířeného 

 žebra) a interopercula. 



V přední části zkameněliny zachovalo se 21 velikých obratlů se zbytky hořejších trnů a stat- 

 nými žebry (co), jež zajisté objímala dokonale břišní dutinu, jakož u Elopid pravidlem. Nej delší žebro 

 (při co) má přímou délku 9 cm. Těla nejpřednějších těchto obratlů jsou ku podivu krátká (6 — 7 mm); 

 čím dále nazad, tím jsou delší, až konečně v zadním fragmentu (pod d) má všech 17 obratlů zřetelně 

 vyvinutých rozměry normální (délku 11 — 12 mm). V obou částech zkameněliny, v přední nad obratli 

 i v zadní po obou stranách páteře, jsou roztroušeny četné ostice, tu a tam i se svou charakteri- 

 stickou bifurkací (zejména vzadu dole). 



Z ploutví zachována jediná hřbetní (d), totiž negativ 9 její paprsků; zadní její část jest odštíp- 

 nuta. Basis zbytku má délku 4'5 cm; výška ploutve nebyla větší 5 cm. 



Tachynectes vinarensis n. sp. 



(Tab. I. fig. 7.) 



Ryba z Vinař, zobrazená na naší tab. I. (fig. 7.), náleží beze vší pochybnosti k rodu Tachy- 

 nectes v. d. Marek, ~) z Westfálska popsanému, jejž jmenovaný tu autor počítá k rybám sleďovitým 



') V >Kritickém seznamu* uvedena jménem Prazákia Fr. 



2 ) W. v. d. Marek: Fossile Fische, Krebse und Pflanien aus dem Plattenkalk der jungsten Kreide in Vťestphalen. 

 Palaeontographica, XI. Bd. 



