11 



O. sardinioides Pictet sp , O. cretaceus v. d. Marek sp.), liší se od nich především znamenitou svou 

 velikostí; délka exempláru na naší tabuli II. zobrazeného (tedy bez ocasní ploutve) jest 58 cm, 

 délka jiného exempláru i s ocasní ploutví (až do středu zadní její periferie) 63 cm, ač i tomuto 

 exempláru přední část hlavy schází. O. lewesiensis a O. cretaceus mívají délku průměrem 40 cm, 

 ostatní uvedení druhové délku jen 20 cm. S druhem O. cretaceus, jemuž v. d. Marek 1 ) dal nej- 

 prve jméno Rhabdolepis cretaceus, pak Holcolepis cretaceus, srovnává se náš Osmeroides tím, že 

 má trup od záhlaví až po basi ocasní ploutve čtyřikrát delší, než hlavu i s víčkem žaberním; ale 

 délka hlavy i s opercularním apparatem jest větší, než největší výška těla, . ploutev hřbetní kratší, 

 než u druhu v. d. M are kov a (napočítal jsem v ní nikoli 12, nýbrž 8 paprsků) a první její paprsky 

 jsou mnohem bližší occiputu, než ploutvi ocasní. Na rozdíl od druhu O. lewesiensis jest jen zadní 

 část hořejšího povrchu lebky drsná, ostatní kosti jsou celkem hladké, a šířka occiputu jest menší, 

 než polovina délky hlavy. Ostatně i tvar jednotlivých kostí, zejména obou čelistí, jejichž přední 

 konce jsou od sebe na 65 mm vzdáleny, jest zcela jiný, než u známých posud druhů r. Osmeroides. 

 Obratle sotva nanejvýš jen v ocase pod zachovaným povrchem těla vynikají; šupiny jsou podlouhle 

 vejčité, na předním (krytém) okraji mělce trojlaločné a tutéž z pravidla třemi málo vyniklými paprsky, 

 pak všude excentrickými, kolem jádra blíž k zadní periferii šupiny položeného souběžnými rýhami 

 znamenány. Všecky exempláry našeho druhu mají pěknou barvu do červenava hnědou. 



Exemplár na tab. II. (fig. 2.) zobrazený má při uvedené délce 58 cm největší výšku 14 cm. 

 Z lebky jsou dobře zachovány jen kosti oboční (infraorbitalia, to), kost čtvercová (quadratum, q), 

 před níž viděti zbytky kostí křídlových (pterygoid a výše položený mesopterygoid) ; z dolejší čelisti 

 se zřetelně zachoval fragment proximalní její části (articulare, ar), z víčka žaberního skoro celé 

 operculum [op], pod nímž leží četné radii branchiostegi (r), z apparatu žaberního epihyale (e/i) a cerato- 

 hyale {ch). Krátká hřbetní ploutev [d; délka 65 mm) končí se nahoře přímo nad posledními 

 paprsky ploutví břišních (ab; délka na naší zkamenělině 57 mm). Z páteře obnaženo jen vzadu 

 několik těl obratlův ocasních (o). 



Štíhlý ocas s dosti hluboko vykrojenou ploutví, zobrazený tu v textu na obr. 8., pochází 

 z jiného, rovněž v celku dobře zachovaného exempláru. Tomuto schází jen nejpřednější část lebky, 

 ale přes to má až do středu zadní periferie ploutve ocasní uvedenou již délku 63 cm, výška trupu 

 pak jest pod hřbetní ploutví sotva 11 cm. Z lebky se zachovala svrchní, hrubě granulovaná plocha 

 její, na níž jednotlivých kostí rozeznati nelze, pak kosti oboční (infraorbitalia) a operculum. 



Třetí exemplár ve sbírkách musejních vystavený jest složen ze čtyř kusů a nemá již trupu 

 tak neporušeného; odloučené a po kameni rozptýlené šupiny svědčí o tom, že se dostal do usazujícího 

 se prostředí již za rozkladu těla. Zachovaly se tu ocas s ploutví, prostředek, jenž nejvíce utrpěl, pak 

 přída těla s hlavou. Na lebce viděti nahoře hrubě zrnité kosti temenní (parietalia), pak před nimi 

 hladké, jen obvyklou paprskovitou skulpturou znamenané kosti čelní (frontalia); u otevřené tlamy 

 viděti podlouhle trojhrannou hořejší čelist (maxillare, zdéli na okraji úst 48 mm), k níž se nahoře 

 pojí malé a úzké praemaxillare, pak z dolejší čelisti ploché, uprostřed trochu konkavní dentale 

 (zdélí 7 cm). 



Již tyto a všecky ostatní na našich exemplárech zachované části lebky svědčí o tom, že 

 vinařské ryby ty náležejí druhu novému, že tedy Fričovo jméno Osmeroides vinarensis bylo zcela 

 oprávněno. 



!) Palaeontographica: XI. Bd. pag. 26, XV. Bd. pag. 278, XXII. Bd. pag. 57 



2* 



