4C 



G činit z 1846: Grundriss pg. 373. Tab. XIII. fig. 18. 



Kner 1850: Haidingers Naturw. Abh. III. pg. 22. Tab. IV. fig. 7. 

 Pyrula Cottae Romer 1841: 1. c. Tab. XI. lig. 9. 



Goldfuss 1841/44: Petref. Germ. III. pg. 27. Tab. 172. fig. 13. 



Reuss 1845: Verstein I. pg. 44. Tab. IX. fig. 12. 



Gum bel 1868: Abh. d. k. bayer. Akad. d. Wiss. II. Cl. X. pg. 73. 

 Pyrula angulata G e i n i t z 1843: Kieslingswalda pg. 9., 10. Tab. I. fig. 15. 

 Pyrula quadrata Sow. Geinitz 1846: Grundriss pg. 373. Tab. XIII. fig. 19. 

 Rapa quadrata Sow. Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 174. Tab. 30. fig. 16., 17. 

 ? Pyrula sulcata Kner 1850: Haidingers Naturw. Abh. III. pg. 22. Tab. IV. fig. 8. 

 Fusus Cottae ďOrbigny 1850: ibid. 



Rapa Monheimi Muller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 40. Tab. V. fig. 22., 23. 

 ? Fusus Goperti Muller 1851: ibid. pg. 37. Tab. VI. fig. 6. 



Fusus Althi Kner 1852: Denkschr. d. k. k. Akad. d. Wiss. M. N. Cl. III. pg. 308. Tab. XVI. fig. 13. 



Tvar i okrasa ulity jsou velice proměnlivý, jak již Stolička u indických exemplárů shledal. Vinutí bud 

 protaženo neb značně v poslední nadmutý závitek sešinuto. Závitky nesou 2 kýly, z nichž na vyšších závitcích 

 pouze silnější zadní jest patrný. Mimo to jest skořápka různě páskovaná a vráskovaná. Část závitku mezi 

 zadním švem a prvním kýlem bývá plochá, část mezi kýly nejčastěji vydutá, ostatní plocha dosti rychle v dlouhý 

 kanálek zúžená. Odchylného zjevu nabývají exempláry, u nichž kýly v různý počet hrbolku mezi sebou obyčejně 

 souvisících rozděleny jsou. Od vrcholků vybíhají nezřídka žebra ku předu i na zad, jimiž páskv v zrnka roz- 

 děleny bývají. Kýly u březenských exemplárů jsou velmi slabé ano až i neznatelné, za to páskování jest silně 

 vyvinuto. 



Vyskytuje se dosti hojně ve vyšších usazeninách od bělohorských až do chlomeckých. Nejlepší exempláry 

 jsou od Malnic. 



160. Rapa costata Rom. 



Rapa costata Rom. Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 173. Tab. 30. fig. 19—22. 

 Pyrula costata Romer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 79. Tab. XI. fig. 10. 



Geinitz 1842: Charakt. pg. 44, 72. Tab. XV. fig. 4., 5. 



Geinitz 1843: Kieslingswalda pg. 9. Tab. I. fig. 12., 13. 

 Fusus clathratus Sow. (ex parte) Geinitz 1849: Ouadersandst. pg. 140. 

 Fusus subcostatus ďOrbigny 1850: Prodrome II. pg. 228. 



Tudicla clathrata Sow. Brauns 1875: Zeitschr. f. ges. Naturw. N. F. XII. pg. 346. 



Vinutí z posledního závitku málo vyniklé, mnohdy skoro ploché sestává z nečetných závitků zdobených 

 pouze několika páskami, jichž na vyšších závitcích pouze 2, na posledním 5 — 7 ku předu slábnoucích napočístií 

 lze. Široké mezery mezi páskami byly rýhovány. Zevní pysk je poněkud napuchlý, kanálek dosti dlouhý, bližší 

 povaha ústí není zachována. 



V několika exemplárech méně zachovaných z vyšších usazein od bělohorských až do chlomeckých. 



161. Voluta elongata ďOrb. (non Sow.) 

 (Tab. VII. fig. 14.) 



Voluta elongata ďOrbigny 1842: Pal. Franc. Terr. crét. II. pg. 323. Tab. 220. fig. 3. 

 Reuss 1845: Verstein. pg. 111. 



Ze kel i 1852: Gosaugastr. Abh. d. k. k. geol. Reichsanst. I. pg. 75. Tab. XIII. fig. 10. 

 Voluta elongata Sow. Geinitz 1842: Nachtrag z. Charakt. Tab. V. fig. 6. 

 Geinitz 1849: Quadersandst. pg. 138. 

 Geinitz 1874: Elbthalg. II. 2. pg. 172. Tab. 31. fig. 1. 



PSequenza 1882: Studi geol. e pal. sul. cret. etc. Reále accad. de lincei pg. 59. 



