38 



Četné závitky zdobeny jsou třemi stejnými zrnitými páskami. Oblá zrnka spořádána jsou na závitcích 

 v žebernaté řady. 



Jen několik silně poškozených exempláru od Lužice, Meronic a Holic. 



Cerithium ternatum Reuss (1. c. pg. 42. Tab. X. fig. 3.) jinak velice podobné, liší prý se tím, že střední 

 páska na závitku ostatní převyšuje. Sem, zdá se, že také náleží Cer. foveolatum Múller (Petrcf. d. Aach. Kreidef. 

 pg. 48. Tab. VI. fig. 2.). 



126. Cerithium chlomekense m. 



(Tab. VI. fig. 15.) 



Upomíná poněkud na Cerithium belgicum v. Múnst. z korycanských usazenin, jest však daleko štíhlejší 

 a nemá ani na zevním ani na vnitřním pysku naduřenin. Závitky jsou hustě žebrovány a blíže zadního švu 

 znatelně zaškrceny. Žebra v zaškrcenině jsou prohnutá neb i přerušena na spůsob Pleurotomy. Skořápka byla 

 nad to jemně rýhována. Ostí není zachováno. 



Několik nepříliš dobře zachovalých exemplárů od Chlomka. 



127. Cerithium sp. 



Z bělohorských usazenin od Loun a Stradouně známy jsou 3 exemplár} 7 neobyčejně štíhlé ulity, jejíž zá- 

 vitky jsou poblíž předního švu okýleny a kýl granulován. Mimo to jsou nepatrné stopy jemného páskování 

 znatelný. Xa rodovou příslušnost nelze s určitostí souditi. 



128. Aporhais Buchi v. Munst. 

 (Tab. VI. fig. 16., 17.) 



Chenopus Buchi v. Munster 1839: Beitráge z. Petref. 98. Tab. XII. fig. 1. 

 Rostellaria Buchi v Munster. Romer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 78. 



Goldfuss 1841/44: Petref. Germ. III. pg. 17. Tab. 170. fig. 4. 



Geinitz 1842: Charakt. pg. 70. Tab. 18. fig. 4., 6. 



Reuss 1845: Verstein. pg. 45. Tab. VIL fig. 23. 



Romer 1870: Geologie Oberschlesiens. pg. 342. 



Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 176. Tab. 30. fig. 14. 

 Rostellaria divaricata Reuss 1845: 1. c. Tab. IX. fig. 2. 

 Rostellaria Geinitzi d'0 r b i g n y 1850: Prodrome II. pg. 155. 



Závitky jsou úhledně až do třetího stupně páskovány. Závitky blíže vrcholu mají pásky skoro stejné. 

 Teprve na pozdějších počíná střední páska síliti a zároveň se děliti v pravidelné hrbolky, až konečně poslední 

 závitek značně vysedlý kýl rovněž hrbolkatý nese. Ostí protaženo v kanálek obyčejně ulomený. Zevní pysk 

 protažen v úzké, ku konci rozšířené křídlo, na které kýl posledního závitku přechází a mimo to vysílá na zad 

 podél vinutí výběžek, který se spojuje se silně naduřelým spodním pyskem a tvoří druhé, ulitu zahnutým koncem 

 přesahující křídlo, po jehož straně ústní středem hluboká rýha, jakožto pokračování ústí, se táhne. 



V několika exemplárech z korycanských usazenin od Korycan, Nové Vsi, Kněživky, Zlosejna, v jediném 

 exempláru z malnických usazenin od Malnic. Reuss uvádí týž druh i od Března. 



129. Aporhais Burmeisteri Gem. 

 Rostellaria Burmeisteri Geinitz 1864: Grundriss, pg. 363. Tab. XIII. fig. 16. 



Rostellaria Parkinsoni Mant. Geinitz 1842: Charakt. pg. 44., 70. Tab. XV. fig. 2. Tab. XVIII. fig. 3. 

 Reuss 1845: Verstein. pg. 46. Tab. IX. fig. 7. 

 PMuller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 21. 



Rostellaria Aegion d'0 r b i g n y 1850: Prodrome II. pg. 155. 



Závitky hustě a jemně žebrovány, některá žebra v odstavcích naduřelá značí bývalá ústí. Mimo to jest 

 ulita hustě páskované rýhována, zvláště blíže zadního švu. Poslední závitek súžen v dlouhý kanálek. Zevní pysk 



