30 



91. Keilostoma labiatum m. 



(Tab. IV. fig. 44, 45.) 



Ulita hranatější než u druhu předešlého. Závitky jsou rovněž hladké. Vnitřní pysk jest velmi silně na- 

 duřen a souvisí rovněž s naduřelým ku předu povytaženým krajem. Naduřenina zevního pysku dosahuje u růz- 

 ných exemplárů různé šířky a jest rovněž na stranu ku vlastnímu závitku ostře ohraničena, avšak s předcháze- 

 jícím závitkem souvisí bez znatelných hranic. Ústí jest v předu široce zaoblené, na zad skulinovitě súžené. 



Četné exempláry od Chlomku podobají se druhu Keilostonua (Rissoa) Winkleři Můller (Petref. d. Aach. 

 Kreidef. Tab. III. fig. 6) a s ním snad i totožný jsou, ač-li udané u něho, avšak nevyobrazené žebrování, není 

 sekundárním útvarem ossifikačním. 



92. Chemnitzia mosensis ďOrb. 



(Tab. V. fig. 1.) 



Chemnitzia mosensis ďOrbigny 1841: Pal. Franc. Terr. crét. II. pg. 70. Pl. 155., fig. 20. 



Pouze jediný exemplár od Korycan. Závitků jest u něho zachováno šest. Jsou ploché, zdobené četnými 

 rovnými žebry po celé délce skoro stejně širokými. Poslední závitek jest blíže ústí daleko hustěji a jemněji 

 žebrován než závitky předešlé a žebra na něm asi v polovici mizivě zanikají. Ústí není valně zahcováno. Zevní 

 pysk, zdá se, byl stluštěn. 



Přibližuje se nemálo popisu i vyobrazení ďOrbignyho druhu. 



93. Chemnitzia Reussiana Gein. 



(Tab. V. fig. 2.) 



Chemnitzia Reussiana Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 241. Tab. 53. fig. 4 — G. 



Pouze jediné jádro. Vinutí velmi vysoké, z četných plochých závitků složené, jichž hladká skořápka, jak 

 z malých zbytku souditi lze, pouze zakřivenými vzrůstními páskami brázděna byla. Poslední závitek zlomen 

 zaoblenou hranou v basalní plochu. 



Exemplár pochází od Korycan a jest 13 cm vysoký. 



94. Chemnitzia Stoliczkai Gein 



(Tab. V. fig. 3—10.) 



Euchrysalis Stoliczkai Geinitz 1874: Elebthalg. I. 2. pg. 242. Tab. 53, fig. 2 — 3. 



Euchrysalis Laubeana Geinitz 1874: ibidem. Tab. 53, fig. 1. 



? Pterocera gracilis Reuss 1845: Verstem. I. pg. 46. Tab. XI. fig. 21. 



Táhlá, k oběma koncům zúžená ulita sestává z četných plochých závitků se švy v stáří jen nepatrně znatel- 

 nými. Skořápka byla bud úplně hladká, neb dosti znatelnými vzrůstními vráskami prohnutými brázděná. U dvou 

 nejzachovalejších exemplárů patrno jest při zadním švu velmi jemné rýhování rovnoběžné se švem. Mladičká 

 individua měla v přední třetině závitků malý kýlek, který později zmizel. Poslední závitek jest největší a dle 

 tvaru jeho řídí se vzhled celé ulity, jež bud velmi štíhlá neb velmi nadmutá bývá. Zevní pysk jest uvnitř poněkud 

 stlustlý, vnitřní pouze u velikých exemplárů značněji stluštěn bývá. Vnitřní pysk jest do předu vesměs povytažen. 

 Ostí jest táhlé, na zad skoro kanálkovitě súženo a tím se stává, že zadní kraj závitků u jader bývá na zad křídlovitě 

 povytažen a na podobných jádrech založil snad Reuss druh Pterocera gracilis Reuss. Skořápka jest velmi silná 

 a proto závitky na jáderch od sebe jsou vzdáleny. 



Velice hojné v korycanských usazeninách ve všech velikostech. 



Velmi podobny našim druhům jsou: Euchrysalis gigantea Stoliczka (Cret. gastr. of South India pg. 298. 

 Pl. 21. fig. 3 — 5.) a Eulima amphora ďOrbigny (Terr. crét. II. Pl. 156. fig. 1.) jež by snad v jediný druh 

 shrnouti možno bylo. 



