28 



Pojmenování starším exemplárům dosti případné mladším nijak se nehodí. Ulity posledních jsou totiž 

 hladké s vinutím nad poslední závitek různě vyniklým. Ústí jest široké. Nepříliš široký umbilikus přikrývá 

 dobře vyvinutý uzel vnitřního pysku. Uzel bývá i na průřezech dosti patrný. Se vzrůstem ulity vystupují vzrůstní 

 vrásky vždy zřetelněji, až konečně u nejstarších a zároveň největších exemplárů závitky, jmenovitě poslední, 

 vysedlými od zadního švu přímo ku předu namířenými žebry zdobeny jsou. Žebra dělí se krátce za zadním švem 

 dichotomicky a to dosti pravidelně. Rýhovitý vtisk na zadním švu u mláďat vůbec pozorovati nelze, kdežto 

 u vyspělých zdá se, že zřídka chyběl. 



Z chlomeckých usazenin, jmenovitě od Kieslingswaldy hojná. Jeden exemplár též z bělohorských usazenin 

 od Vinař. Zdá se, že také exemplár u Geinitze (Charakt. III. pg. 74. Tab. XVIII. fig. 15.) pod jménem N. ru- 

 gosa Honigh vyobrazený sem náleží. 



84. Tylostoma naticoide ďOrb. 

 (Tab. IV. fig. 20—22.) 



Tylostoma naticcides ďOrb. Stolička 1868: Cret. gastr. of South India pg. 292. Pl. 28. fig. 3. 



Pterodonta naticoides d'0 r b i g n y 1850: Prodrome II. pg. 191. 



Natica pungens Sow. G e i n i t z 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 243. Tab. 54. fig. 15. 



? Natica extensa Sow. Geinitz 1874: ibidem pg. 242. Tab. 54, fig. 14. 



Vinutí vyniklé, z četných závitků s ostrými a těsně přilehlými zadními kraji složených. Skořápka lesklá 

 s jemným vzrůstním rýhováním a daleko jemnějším příčním. Ostí úzké, as polovičku tak dlouhé jak široké. 

 Vnitřní pysk přiložen těsně k závitku bez znatelného umbiliku. Zevní pysk má uvnitř silnou, ku předu rozšířenou 

 ztluštěninu, jež na jádrech hluboké vtisky nechávala, na skořápce pak slabou rýhou naznačena jest. Ztluštěnina 

 se na vinutí několikrát opakuje a značí místa bývalých ústí. 



V několika exemplárech z korycanských usazenin (Korycany, Netřeby, Radovesnice). 



85. Tylostoma giganteum Gein. 

 . (Tab. IV. fig. 23—27.) 



Rostellaria gigantea Geinitz 1842: Charakt. III. pg. 71. Tab. XVIII. fig. 11—12. 

 Pterocera gigantea Gein. Reuss 1845: Verstein. pg. 46. Tab. XI. fig. 14 — 15. 



Ulita složena z nečetných závitů, z nichž poslední nadmutý převládá. Ústí úzké, půlměsícovité jest 

 k oběma pólům zúženo. Vnitřní pysk přiložen těsně bez znatelného umbiliku. Zevní jest dovnitř i zevně stluštěn. 

 Stluštěniny opakují se na závitcích dvě a sice tak, že na exemplárech prostředního stáří v řadě skoro pravidelné 

 po sobě následují, čímž ulita tvaru silně sploštělého nabývá. U exemplárů příliš mladých a naopak silně vzrostlých 

 pravidelné seřadění stluštěnin chybí a proto exempláry ty jen nepatrně sploštělé bývají. U starých exemplárů 

 nebývá také stluštění pysku zevně patrno. Skořápka bývá jen chatrně zachována a vykazuje stopy jenom vzrůst- 

 ního vráskování. 



Četné exempláry nejrůznějších rozměrů z korycanských usazenin (Korycany, Mlíkojedy, Kučlín, Pře- 

 myšlany). Od exemplárů sotva 1 cm měřících až k takovým, jež 12 i více cm délky dosahují, jsou všechny pře- 

 chody. Pravou příbuznost velkých exemplárů od Kučlína pod jménem Pterocera gigantea Gein. popsaných tušil 

 svého času již Stolička (1. c). 



86. Tylostoma carinatum m. 



(Tab. IV. fig. 28., 29.) 



Liší se od předešlého druhu nápadnou šířkou posledního závitku, který v prvé třetině střechoviié plochý 

 jest, ku předu pak náhle, skoro kýlovitě se láme. Ústí jest daleko širší než u druhu předešlého, ulita jen ne- 

 patrně stisklá. Skořápka zachována není. Vrcholové závitky bývaly zaplňovány a tím se stává, že křehký vrchol 

 jest vždy ulomen. 



Nečetné exempláry různé velikosti od Korycan, jež poněkud na Tylostoma ostatorense Stolička (Cret. 

 gastr. of South India pg. 43. Pl. V. fig. 1, 3.) upomínají. 



