popisem i vyobrazením provázen jest. Není neprospěšno poukázali ku druhu Natica pagoda Forb. (Stolička: 

 cret. gastr. of South. India pg. 301. Pl. XXI. fig. 7 — 8.), kdež rovněž příbuznost ku našemu a oběma Róme- 

 rovým druhům vytčena jest. 



81. Natica Gentii (Sow.) Gein. 

 (Tab. IV. fig. 13., 14.) 



Natica Gentii (Sow) Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. jg. 162. Tab. XXIX. fig. 12—14. 

 Natica canaliculata Mant. Geinitz 1840: Charakt. II. pg. 47. Tab. XV. fig. 25—26. 



Geinitz 1843: Kieslingswalda pg. 10. Tab. I. fig. 20. 



Reuss 1845: Verstem. I. pg. 49. Tab. XI. fig. 1. 



Geinitz 184G: Grundriss pg. 339. Tab. XV. fig. 17. 



Kner 1850: Denkschr. d. k. k. Akad. d. Wiss. M. N. Cl. III. pg. 304. 



Múller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 13. 



Drescher 1863: Zeitschr. d. deut. geol. Gesell. XV. pg. 337. 



Rómer 1870: Geologie von Oberschlesien. pg. 339. Tab. XXIX. fig. 11. 

 Natica rugosa Honigh. Romer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 83. Tab. XII. fig. 16. 



Reuss 1845: 1. c. pag. 50. 

 Natica Rómeri Geinitz 1849: Quadersandsteing. pg. 128. 

 Natica Geinitzi d'0 r b i g n y 1850: Prodrom. II. pg. 150. 



Natica acutimargo Rom. H o 1 z a p f e 1 1884: Zeitschr. d. deut. geol. Gesell. XXXVI. pg. 476. 



Ulita široce rozložená, z nečetných, stejnoměrně se rozšiřujících závitků složená, s vinutím jen málo nad 

 poslední nepříliš nadmutý závitek vyniklým. Na zadním švu jsou závitky rýhovitě vtisklé, rýha do předu dosti 

 ostrou hranou omezena. Vzrůstní vrásky obyčejně slabé, mnohdy v odstavcích žebrovitě stluštělé, jsou na zmíněné 

 hraně koleno vitě zlomeny a jsou ve střední části závitku nej slabší, kdežto blíže širokého ostrým krajem ohraniče- 

 ného umbiliku opět silně vystupují u žebrovaných jedinců uváděných pod jménem Natica Rómeri Gein. Vnitřní 

 pysk je rovný, bez uzlu. 



Velmi rozšířená ve všech usazeninách, kromě chlomeckých, odkud dosud známa není, a korycanských, 

 v nichž pouze dvěma velice problematickými exempláry zastoupena jest. 



Nej obyčejnější rozšíření druhu tohoto od Geinitze (1. c.) udané, jest sestaveno dle méně spolehlivých dat. 

 Jak dalece exempláry naše s anglickým druhem téhož jména souhlasí, o tom vyobrazení sotva poučiti mohou. 

 Pojmenování dle Geinitzova určení sice podrženo, ačkoli by pozdější název Geinitzův Natica Rómeri Gein. skoro 

 případnější byl. 



82. Natica acutimargo Rom. 

 (Tab. IV. fig. 15, 16.) 



Natica acutimargo Romer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 43. Tab. XII. fig. 14. 



Můller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 14. 



PBrauns 1875: Senonen-Mergel etc. Zeitschr. f. ges. Naturw. Neue Folge. XII. pg. 349. 



Široká ulita s vinutím nad poslední velmi nadmutý závitek mírně vyniklým, z nečetných závitků složeným. 

 Závitky, jmenovitě poslední, mají podél zadního švu žlábkovitý vtisk, u zachovalých exemplárů zevně ostrou 

 hranou omezený. Skořápka má jen mírné vrásky přírustní, jež na hraně švu zlomeny jsou. Vnitřní pysk ohra- 

 ničuje úzký umbilikus bez znatelného uzlu. 



Ve vyšších usazeninách křídových jmenovitě bělohorských a chlomeckých dosti obyčejná. Dosahovala 

 značných rozměrů. 



Nadmutostí posledního závitku liší se značně od předešlého druhu, nehledě ani k povaze umbiliku. 



83. Natica dichotoma Gein. 

 (Tab. IV. fig. 17—19.) 



Natica dichotoma Geinitz 1840: Charakt. II. pg. 48. Tab. XIII. fig. 5. 



Geinitz 1842: Kieslingswalda, pg. X. Tab. I. fig. 19. 

 Geinitz: 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 245. (exclus. vyobrazení). 



