21 



Turritella quinquecincta Goldf. Binkhorst 1861: Monogr. des Gastr. et des Ceph. du Limbourg pg. 29. 

 Pl. I. fig. 2. 



Různým zjevem zaviněným jednak místními poměry, jednak spůsobem petrifikace a stářím ulity, spůsobil 

 druh tento nemalých zmatku v literatuře. Nejlépe charakterisoval jej Stolička (1. c.), od něhož také v indické 

 křídě zjištěn byl a ač pojmenování Goldfussovo a Munsterovy dle stáří přednost by měly, přidržel se přece po- 

 jmenování Reussova. Zaoblené závitky zdobeny jsou páskami ne vždy znatelně granulovanými, z nichž 5 hlavních 

 nad jiné vyniká. Z těch připadají 3 do přední a 2 do zadní polovice závitku. Tyto poslední scházívají, zřídka 

 obě, obyčejně ta, která zadní šev lemovati má. Mezera mezi 3. a 4. páskou, od předního švu, jest největší 

 a spadá asi do prostřed závitku. Mezery mezipásečné bývají vyplněny různým počtem až mizivě nepatrných 

 pásek. U některých exemplárů naopak vedlejší pásky vyvinuty jsou tak, že se skoro hlavním rovnají. Poměrně 

 nej odchylnější jsou exempláry od Tanneubergu, jež se značně přibližují Turr. inequiornata Drescher (Zeit. d. 

 deut. geol. Gesell. XV. pg. 33. Tab. IX. fig. 1.), ač-li zmíněná není místní neb časovou varietkou nadepsa- 

 ného druhu. 



Turritella multistriata Reuss ve všech usazeninách od bělohorských počínaje hojná. 



62. Turritella Noeggerathiana Goldf. 

 (Tab. III. fig. 35—37.) 



Turritella Noeggerathiana Goldf uss 1841/44: Petref. Germ. III. pg. 107. Tab. 197, fig. 1. 



Můller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 31. 

 Turritella bigemina K n e r 1850- Haidingers Naturw. Abh. III. pg. 14. Tab. III. fig. 2. 

 Turritella multistriata Reuss. Kner 1852: Denkschr. d. k. k. Akad. d. Wiss. MN. Cl. III. pg. 302. 



Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 161. Tab. 30, fig. 18. 

 Turritella nodosa Můller 1851: 1. c. pg. 32. Tab. IV. fig. 18. 

 Turritella gothica Můller 1851: 1. c. pg. 29. Tab. IV. fig. 8. 

 Turritella Omalinsi Můller 1851: 1. c. pg. 31. Tab. IV. fig. 12. 



Druh s předešlým často zaměňovaný a při chudším materiálu nesnadno rozeznatelný. Závitky poněkud 

 ploché zdobeny jsou čtyřmi páskovými řadami hrbolků, z nichž první podél zadního švu se táhne. První a třetí 

 páska bývají mnohem slabší než ostatní dvě, z nichž druhá většinou silnější jest. Mezera mezi druhou a třetí 

 páskou bývá větší než ostatní mezery. Mezery mezipásečné "bývají různě vyplněny. Zcela typické tvary, z nichž 

 by různost pásek jasně vynikla, nejsou právě hojny. Nicméně i mladší exempláry, u nichž pásky málo od sebe 

 se liší, dobře lze rozeznati od předešlého druhu, má-li jen 4 pásky, neboť pak chybí ta na zadním švu a pak 

 jest mezera mezi zadním švem a první páskou daleko větší než u druhu nadepsaného. 



S předešlou od bělohorských usazenin až do chlomeckých dosti hojná. 



Ohledně přečetných druhů Můllerových (1. c.) budiž ještě podotknuto, že snad též Turritella Carnalliana 

 Můller (Tab. IV. fig. 14), T. Alhausi Můll. (fig. 16) a T. Humboldti Můll. (fig. 17) jen různé jevy téhož 

 druhu jsou. 



63. Turritella acicularis Reuss. 

 (Tab. III. fig. 38, 39.) 



Turritella acicularis Reuss 1845: Verstem. I. pg. 51. Tab. XI. fig. 17. 



Táhlá ulita sestává z četných nízkých závitků zdobených čtyřmi skoro stejnými páskami, kromě posled- 

 ního, kde jest jich více. Mezery mezipásečné vyplněny jsou slabší páskou. Stěsnaným vinutím jest ostatně druh 

 tento dosti charakterisován. 



Nečetné exempláry z březenských usazenin (Lenešice, Březno, Třiblice, Holice) vesměs nepříznivě za- 

 chovaných. 



64. Turritella iserica Frič. 

 Jizerské vrstvy 88. Výkres 55. 



Druh tento založen jest na několika úlomkovitých, nevalně zachovalých exemplárech, které příbuznost 

 s druhem T. nodosa Romer nápadně prozrazují. Závitky zdobeny jsou 4 řadami granulovaných pásek, z nichž 



