15 



10. Trochus tuberculatocinctus v. Munst. 

 (Tab. II. fig. 38.) 



Trochus tuberculatocinctus v. Miinst. Goldfuss 1841/44: Petref. Germ. III. pg. 60. Tab. 181, lig. 12. 



Pouze jediný exemplár z Chřibské nepříliš zachovalý. Vysedlým kýlem uprostřed závitku znatelně granu- 

 lovaným a menším kýlem před ním přibližuje se jednak k nadepsanému druhu, jednak také druhu Delphinula 

 tricarinata Rómer (Nordd. Kreideg. pg. 81. Tab. XII. fig. 2— G), který také od Geinitze (Quadersandsteing. 

 pg. 132) z části s nadepsaným druhem spojen byl. 



1 1 . Trochus sp. 



(Tab. II. fig. 39.) 



Pouze jediný velmi chatrný exemplár od Vinař s plochými závitky, které mají na předním švu dva, 

 poslední závitek tři hladké kýly, jímž ještě dva méně znatelné následují. Basis plochá bez znatelného umbiliku. 

 Svým zjevem upomíná na Trochus Geinitzi Reuss. Snad k nadepsanému náleží též jádra, jež se ve vyšších usa- 

 zeninách vyskytují a jádrům jeho podobají. 



42. Teinostoma cretaceum ďOrb. 



(Tab. II. fig. 40, 41.) 



Teinostoma cretaceum ďOrb. Stolička 1868: Crét. Gastr. of South India pg. 350. Pl. 25. fig. 7. 



Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 257. Tab. 56. fig. 13. 

 Rostela cretacea ďOrbigny 1846: Voy. Astrolab. Pal. Pl. IV. fig. 18—21. 

 Pitonelus cretaceus ďOrbigny 1850: Prodrome II. pg. 223. 



Nepatrná ulita tvořena jest 3 — 4 stisklými, z posledního závitku širokého sotva vynikajícími závitky, 

 s povrchem hladkým, lesklým, jen při silném zvětšení vráskovaným. Ostí jest kruhovité, vnitřní stlustlý pysk 

 laločnatě přes umbilikus rozložen. 



Šest exemplárů od Korycan. 



43. Teinostoma Stoliczkai Gein. 

 (Tab. II. fig. 42—44.) 



Teinostoma Stoliczkai Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 257. Tab. 56, fig. 14. 



Liší se od předešlého druhu jednak vyšší ulitou, jednak a hlavně tím, že přední kraj posledního závitku 

 ostrý až kýlovitý jest a na basalní ploše se ještě druhá, tupě kýlovitá vysedlina táhne. Také podél zadního švu 

 jest slabá vysedlina znatelná. 



Dva exempláry od Korycan. 



44. Pileolus capillaris Gein. 

 (Tab. II. fig. 45—47.) 



Pileolus capillaris Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 249. Tab. 57, fig. 10. 



Ulita s basí široce ovální má vrchol málo excentrický, zahnutý. Od vrchole rozbíhá se velmi jemné, 

 prostému oku sotva patrné žebrování. Mezi dvěma silnějšími žebry leží tři slabší a z těch prostřední opět pře- 

 vládá. V mezerách mezižeberních znáti jest jemné a koncentrické rýhování. 



Jediný exemplár od Korycan. 



45. Pileolus Koninckianus de Ryckh. 

 (Tab. II. fig. 48.) 



Pileolus Koninckianus de Ryckh. Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 248. Tab. 57, fig. 7—8. 

 Acmaea Koninckiana de Ryckholt 1847; Mém. cour, de 1'Acad. R. Belgique. Tome XXIV. pg. 62. Pl, II. 

 fig, 33—31 



