II 



25. Turbo Naumanni Gein. 

 (Tab. 11. lig. 5—10.) 



Turbo Naumanni Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 255. Tab. 56, fig. 5 — 6. 

 Turbo Goupilianus ďOrb. G e i n i t z 1874: ibidem. Tab. 56, fig. 1 — 4. 

 Trochus Leonhardi Geinitz 1874: ibidem. Tab. 56, fig. 7. 

 Solárium Zschani Geinitz 1874: ibidem. Tab. 56, fig. 9 — 10. 



V tvaru, okrase a velikosti velmi proměnlivý druh a jen hojnému materiálu děkovati dlužno, že přechody 

 mezi jednotlivými, dosti odchylnými, zvláště stářím, formami zjistiti možno bylo. 



Největší a tudíž nejstarší exempláry (fig. 5.) popsány jsou u Geinitze jako T. Goupilianus ď Orbigny. 

 Ulita sestává z 5 — 6 rychle se rozšiřujících závitků zdobených granulovanými páskami, z nichž 3 a 4 od zadního 

 švu čítaje větších rozměrů bývají. Granule na páskách vynikají často na způsob hrotů. Mezery mezi páskami 

 bývají buď slabšími páskami vyplněny neb na přič rýhovány. Ostí jest úplně kruhovité, pysky souvisí a jsou 

 naduřelé. Zevní pysk má uvnitř podélné rýhy, jež na hladkých jádrech v podobě (fig. 7.) kýlků znatelný jsou. 

 Největší exemplár jest 3 cm široký a ústí samo má 1 cm v průměru. 



Menší exempláry méně zachovalé jeví se v tvaru od Geinitze (1. c.) pod jménem T. Naumanni Geinitz 

 popsaném a jsou nejrozšířenější. Zachovalejší jich exempláry mají tvar T. Leonhardi Geinitz (1. c). Neobvyklý 

 dojem činí u mnohých vnitřní pysk, který až i o celé otočení zevní pysk předchází a ulitě cizího rázu dodává 

 (fig. 8, 9.). 



Konečně nejmladší exempláry okrasou ulity nejodchylnější jsou. U nich třetí páska na závitku velmi 

 silně skoro kýlnatě vyniká a ne méně pásky kolem pištělu. Ulity toho tvaru popsány byly od Geinitze (1. c.) 

 pod jménem Solárium Zschaui Gein. Celá řada přechodů svědčí, že jsou to jen mladá stadia nadepsaného druhu. 



Současně s ulitami popsanými vyskytuje se čočkovité víčko (fig. 10.) v nej rozmanitějších velikostech 

 od 0-2 — 1-0 cm v průměru. U jednoho exempláru zachovalo se v samém ústí, což příslušnost jich jasně dokazuje. 



Velmi hojný u Korycan. 



26. Turbo pseudohelix Reuss. 

 (Tab. II. fig. 11—15.) 



Trochus pseudohelix Reuss 1845: Verstein. II. pg. 112. Tab. 44, fig. 23. 

 Trochus canaliculatus Reuss 1845: ibid. pg. 112. Tab. 44, fig. 25. 



Ulita velmi proměnlivá. Skořápka jest silná, ústí široce ovální s pysky nesouvislými, z nichž zevní po- 

 někud ztlustlý jest, vnitřní pak zoubkem zakrývá pištěl. V okrase a tvaru ulity lze rozeznati 3 variety. 



U první variety jsou závitky zaoblené (fig. 11.) a hustými jemnými páskami pokryté. Pouze u 2 exem- 

 plárů páskování není zřetelno a na podobných se asi pojmenování Reussovo „pseudohelix" stalo. 



U druhé variety (fig. 15.) pokryt povrch zaoblených závitků nečetnými granulovanými páskami. 



U třetí variety (fig. 13. 14.) mají závitky jednu neb dvě tupé vysedliny a jsou zdobeny hustým pásko- 

 váním, s nímž se pravidelné vráskování vzrůstní kříží. 



Mezi jednotlivými varietami jsou různé přechody. Společná známka skoro všech exempláru jest rýhovitá 

 zaškrcenina podél zadního švu. 



V korycanských usazeninách obecný druh. První varietta hlavně u Korycan v různých velikostech od 

 0-2 — 3-5 cm výšky. Druhá a třetí varietta hlavně u Radovesnic. 



27. Turbo Geslini ďArch. 

 (Tab. II. fig. 16—19.) 



Turbo Geslini d' A r c h i a c 1847: Mém. de la Soc. géol. de France 2. sér. II. Tome pg. 339. Pl. XXIII. fig. 7. 



Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 252. Tab. 55, fig. 10. 

 Trochus Reichi Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 252. Tab. 55, fig. 11. 



? Geinitz 1841: Charakt. pg. 47. Tab. XV. fig. 24. 

 U mladších exemplárů jest ulita daleko štíhlejší než u starších, u nichž vrchol pravidelně ulomen a hmotou 

 skořápečnou ploše zaplněn bývá, což i u žijících forem se vyskytuje. Pysk zevní jest silně naduřen a uvnitř 



2* 



