LO 



21. Pleurotomaria linearis Mant 



Pleurotomaria linearis Mant. Reuss 1845: Verstein. I. pg. 47 Tab. X. íig. Ha. 



Geinitz 1846: Grundriss pg. 355. Tab. XV. fig. 1. 

 Kner 1850: Haidingers Naturw. Abh. III. pg. 18. 

 M lilie r 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 47. 

 Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 165. Tab. 29. fig. 10. 



Brauns 1875: Senonen Mergel d. Salzberges. Zeitschr. f. ges. Naturw. Neue Folge XII. B. 

 pg. 356. 



Trochus linearis Mant cil 1822: Geol. of Sussex pg. 110. Pl. 18. lig. 16—17. 



Geinitz 1840: Charakter. IT. pg. 46. Tab. XIII. fig. 8. Tab. XV. fig. 18—19. 

 Pleurotomaria distincta Duj. Goldfuss 1841/44: Petref. Germ. III. pg. 75. Tab. 187. fig. 1. 



Romer 1841: Nordd. Kreideg. pg. 82. 



Několik nedokonale zachovalých exemplárů z usazenin jizerských a teplických, jež silně kýlnatými závitky 

 a jemnější okrasou od druhu předešlého se sice liší, avšak nedostatečností svou nijak schopny nejsou řešiti pravou 

 příslušnost zvláště proto, že tolik sobě podobných forem pod různými jmény popsáno jest. 



22. Pleurotomaria perspectiva (Mant.) Gein. 



Pleurotomaria perspectiva (Mant.) Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 166. Tab. XXIX. fig. 11. 



Pouze v podobě jádra z teplických usazenin od Lože. Jádra shodují se s vyobrazením Geinitzovým (1. c.) 

 dosti dobře. Závitky jsou mnohem vyšší a umbilicus mnohem užší než u druhu předešlého. Tu a tam znatelný 

 jsou na závitcích nepatrné stopy páskování. 



Materiál náš jest příliš nepatrný, než aby kritický rozbor synonym u Geinitze uvedených dovoloval. 

 Tolik však s úplnou pravděpodobností říci lze, že anglické (Mantell, Sowerby) a francouzské (ďOrbigni) exem- 

 plarv nadepsaného jména se saskými a našemi exempláry identifikovati nelze. Spíše se zdá, že druh pod jménem 

 Trochus regalis Romer (Nordd. Kreideg. pg. 81. Tab. XII. fig. 7.) vyobrazený a popsaný s našemi zástupci 

 identický jest. 



23. Phasianella dubia m. 



(Tab. I. fig. 39, 40.) 



Pouze několik exemplárů z chlomeckých pískovců od Chlomku, jež, pokud méně příznivá zachovalost 

 jich souditi dovoluje, ku nadepsanému rodu postaviti lze. Závitku bylo kolem osmi dosti klenutých, se skořápkou 

 hladkou, švů ostrých, málo znatelných, vpadlých. Povahou zadních švů liší se od podobné poněkud Natica 

 vulgaris Reuss, jež zadní švy na plocho stisklé má. 



Nej větší jádro kol 3 cm dlouhé. 



24. Turbo Leblanci ďArch. 



(Tab. II. fig. 4.) 



Turbo Leblanci ď Archiac 1847: Mém. de la Soc. geol. de France 2 sér. II. Tome pg. 339. Pl. XXIII. fig. 8. 

 Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 254. Tab. 55. fig. 13, 14. 



Ozdobná ulita sestává z 5 — 6 stupňovitých závitků proměnlivé okrasy. Stálým znakem v okrase závitků 

 jsou 3 hrubě vroubované pásky, z nichž první zadní šev lemuje, druhá a třetí asi středem závitků se táhnou. 

 Mezery mezi páskami vyplněny různě, bud jedinou, neb 3 i více slabšími páskami. Kromě toho bývají mezery 

 mezi páskami hustě a pravidelně čárkovány. Páskování táhne se také na basalní plochu a tu pak dvě pásky 

 kolem znatelného pištělu zvláště silně vynikají. 



Četné exempláry od Korycan v různých velikostech od 0-5- — 1-0 cm výšky. 



