9 



17. Pleurotomaria antiqua Binkh. 

 (Tab. I. fig. 34.) 



Halidis antiqua Binkhorst L HG 1 : Monogr. des Gastr. et des Cephal. de la craie de Limbourg pg. 81. Pl. V*" 2 

 fig. 4. 



Ulita sestává ze tří rychle se rozšiřujících závitků, jež na přední straně vyniklým ve velké hrboulky roz- 

 děleným kýlem lemovány jsou. Hrboulky na kýlu, zvláště ony blíže ústí opatřeny jsou uprostřed oblým otvorem, 

 Ulita jest jinak jemně páskována a pásky rozděleny vzrůstními vráskami na zrníčka. Jádra jsou hladká, až 

 na hrbolkatou vysedlinu, která odpovídá kýlu. 



Pouze 4 exempláry od Korycan, jež vzdor některým odchylkám přece s nadepsaným druhem tak souhlasí, 

 že by nové pojmenování zbytečno bylo. Rodová příslušnost není dokázána. 



18. Pleurotomaria Friči m. 



(Tab. I. fig. 35.) 



Ulita plochá ze 2 závitku složená, z nichž poslední velmi široký jest a na předu zdoben hrbolkatou páskou, 

 avšak méně vyniklou než u druhu předešlého. Také zde hrbolkv na pásce alespoň konečné otevřeny byly. Ostatní 

 plocha ulity jest zřetelně páskovaná a pásky rozděleny vzrůstními pravidelnými vráskami v úhledné řady zrnek. 

 Jádra jsou hladká a mají jen vyniklou, rovněž hrbolatou pásku na předním kraji. 



V několika exemplárech od Korycan. Druh tento souhlasí ještě více s rodem Haliotis než druh předešlý. 



19. Pleurotomaria Geinitzi d Orb. 

 (Tab. I. fig. 36, 37.) 



Pleurotomaria Geinitzi ďOrbigny 1850: Prodrom II. pg. 153. 



Geinitz 1874: Elbethalgebirge I. 2. pg. 258. Tab. 58. fig. 2—3. 

 Pleurotomaria gigantea Sow. Geinitz 1843: Nachtrag zur Charakt. pg. 10. Tab. V. fig. 5. 



Reuss 1845: Verstein. pg. 47. Tab. VII. fig. 18. 



Geinitz 1846: Grundriss pg. 356. Tab. XV. fig. 3—4. 

 Pleurotomaria texta v. Můnst. (ex parte) Geinitz 1849: Quadersandstg. pg. 134. 



Vvsoká ulita z četných rovných neb středem poněkud vtisklých závitků složená. Skořápka velmi zřídka 

 bývá částečně zachována. Zářez pyskový posunut značně k zadnímu švu, od něhož pouze několika páskami 

 oddělen jest. Ostatní plocha pokryta jest četnými zrnitými páskami různé síly. 



Obyčejně v podobě hladkých jader z korycanských usazenin od Kamejku, Kutr>é Hory, Zbislavi. 



20. Pleurotomaria seriatogranulata Goldf. 

 ÍTab. I. fig. 38.) 



Pleurotomaria seriatogranulata Goldfuss 1841: Petref. Germ. III. pg. 75. Tab. 186. fig. 10. 

 Geinitz 1846: Grundriss pg. 356. Tab. XV. fig. 2. 

 G lim bel 1868: Abh. d. k. bayer. Akad. d. Wiss. II. Cl. X. B. pg. 74. 

 Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 166. 

 Pleurotomaria secans ďOrb. Reuss 1845: Verstein. I. pg. 47. Tab. X. fig. 8. 



Tvar i okrasa ulity značně varirují. Závity jsou četné s malým vysedlým kýlem uprostřed. Poslední 

 závitek láme se náhle skoro ostrou hranou v basalní plochu. Povrch závitků pokryt četnými páskami různé 

 síly, jež příčnými vráskami na úhledná zrnka rozděleny jsou. Obyčejně bývá mezi středním kýlem závitku 

 a zadním švem 4 stejné neb 8 střídavě nestejných pásek. 



V bělohorských a malnickvch usazeninách obecná. Exemplarv z malnickych usazenin mají jemnější 

 páskování a přibližují se druhu následujícímu. 



Valentin Weinzettl: Gastropoda feského křídového útvaru. 2 



