8 



Jen několik nepříliš zachovalých exemplárů na Dyscinu upomína jících z usazenin březenských. Identita 

 našich exemplárů s nadepsaným od Geinitze (1. c.) neprávem ku rodu Fissurella přičteným druhem jest nepo- 

 piratelná. Zdá se, že i Fissurella patelloides Reuss (Verstein. pg. 43. Tah. XI. fig. 9.) exemplár téže specie bez 

 znatelných žeber jest. 



13. Rimula cretacea m. 



(Tab. I. fig. 31-33.) 



Ulita s basí vejčitou má vrchol silně excentrický, vyniklý a zobánkovitě zahnutý. Od vrcholu rozbíhají 

 se paprskovitě nízká žebra, jež ku přední konvexní straně slábnou, až úplně mizí. Středem této hladké části 

 táhne se od vrcholu až asi do 2 / 3 výšky již pouhým okem znatelný šev, který na svém spodu v krátkou skulinu 

 se otvírá. Skulina zanechává na jádru stopu v podobě vysedlého kýlku, po jehož straně široké otisky podkovitého 

 vlasu končí. 



Pouze 4 exempláry od Korycan. 



Širší a vyšší ulitou, nehledě ani ku skulině na přední straně, rozeznává se nadepsaný druh od Patella 

 semistriata Goldfuss (Petref. Germ. III. pg. 7. Tab. 167. fig. 12; Reuss: Verstein. II. pg. 110. Tab. 44. fig. 8), 

 jíž se jinak dosti přibližuje. 



14. Emarginula intermedia m. 



(Tab. I. fig. 29, 30.) 



Vysoká ulita s vrcholem tupým, excentrickým, zahnutým zdobena žebry nestejnými, tak že mezi sou- 

 sední 2 zvláště vyniklá vkládají se 3 slabší, z nichž střední převládá. Mezery mezi žebry jsou dubkovány. Středem 

 přední konvexní strany táhne se dosti hluboký šev, který se ku konci v štěrbinu asi 1 / s výšky obsahující otvírá. 



Pouze 5 exemplárů z Korycan. 



Vylíčený druh stojí asi uprostřed mezi Emarginula Hoeveni Binkh a Emarginula radiata Binkhorst 

 (Monogr. des Gastr. et des Ceph. d. 1. craie sup. du Limbourg pg. 57. Tab. IV. fig. 6, fig. 7). Ulita pod jménem 

 Pileolus subcentralis ďArch. u Geinitze (Elbethalg. I. 2. pg. 248. Tab. 57. fig. 9) vyobrazená zdá se býti s nade- 

 psaným druhem totožná. 



15. Emarginula conica Binkh. 

 (Tab. I. fig. 24—27.) 



Emarginula conica Binkhorst 1861: Monogr. des Gastr. etdes Cephal. de la craie sup. de Limbourg pg. 56. 

 Tab. IV. fig. 4. 



Ulita vysoká se stran až skoro skulinovitě smáčklá, s vrcholem excentrickým, ku předu posunutým, tak 

 že přední, štěrbinou opatřená strana kratší bývá než strana zadní. Od vrcholu rozbíhají se četná žebra, střídavě 

 nestejná, s nimiž se pravidelné koncentrické kroužkování křižuje. Kromě toho patrnv bývají nepravidelné 

 přírůstní vrásky. Po kratší přední straně táhne se jemný sotva pouhým okem znatelný šev, na svém konci jen 

 nepatrně otevřený. Jádra jsou rovněž ze stran smáčklá a mají na přední straně znatelný zbytky skuliny. 



Několik exemplárů od Korycan, většinou v podobě jader. 



16. Emarginula fr. fissuroides Bosq. 

 (Tab. I. fig. 28.) 



Emarginula fissuroides Bosquet 1851: Uber drei neue Arten der Gattung Emarginula. Palaeontographica I 

 pg. 327. Tab XLI. fig. 1—3. 

 Pouze jediný exemplár veliké Emarginuly, jež s nadepsaným druhem dosti souhlasí. Ulita jest širší než 

 vyšší s basí elliptickou s vrcholem excentrickým, od něhož četná žebra bud střídavě nestejná neb místy mezi 

 sebou stejná paprskovitě se rozbíhají. Se žebry křižuje se skoro pravidelné, koncentrické, páskováni, jímž mezery 

 mezi žebry v úhledné čtverečné jamky rozděleny jsou. Na přední straně táhne se od vrcholu hluboká a dosti 

 široká rýha. 



Exemplár pochází od Přemyšlan z korvcanských usazenin a jest 3-5 cm dlouhý a 2-5 cm široký. 

 Velmi blízká jest Emarginula Guerangeri ďOrbigny (Pal. Franc. Terr. crět. II. pg. 393. Pl. 234. lig. 9—10). 



