8. Patella Plauensis Gein. 

 (Tab. L fig. 13.) 



Patella Plauensis Geinitz 1849: Quadersandsteing. pg. 142. Tab. IX. fig. 6. 



Geinitz 1874: Elbethalg. I. 2. pg. 260. Tab. 57. fig. 13. 



Ulita jest mističkovitá, široce eliptická, s vrcholem silně excentrickým, od něhož se rozbíhají četná, vlnitá 

 nepravidelně nestejná žebra. S nimi křižují se vzrůstní vrásky různé síly. 



Několik exemplárů od Korycan, z nichž největší má 8 cm délky a (5 cm šířky. 



9. Patella campanulata Reuss. 

 (Tab. I. fig. 12.) 



Patella campanulata Reuss 1845: Verstein. II. pg. 110. Tab. 44, fig. 9. 



Vysoká ulita s kruhovitou basí má vrchol skoro centrální. Od něho rozbíhají se vysedlá žebra a to tak, 

 že na přední konvexní straně daleko hustěji seřaděny jsou než na zadní straně konkavní. Žebra zdobena jsou 

 vyniklými hrbolky, jež jsou sestaveny v koncentrické řady. Mezi 2 hlavní žebra vkládá se 1 - 5 slabších žebírek, 

 jež nezřídka opět jsou zrnkovány a mezery mezi nimi slabě důlkovány. 



Pouze 2 exempláry od Korycan. 



Dle zevního tvaru ulity náležel by nadepsaný druh ku rodu Pileolus, ač význačné ústí pro tento rod 

 u žádného z exempláru nebylo lze vypreparovati. 



10. Acmaea subcentralis ďArch. 



(Tab. I. fig. 14-18.) 



Acmaea subcentralis ďArchiac 1847: Mém. de la soc. geol. de France 2 sér. II. T. pg. 334. Tab. XXII. 

 fig. 5. 



? Patella tenuicostata Mich. Reuss 1845: Verstein. II. pg. 110. Tab. 44. fig. 11. 



Ulita jest eliptická s málo excentrickým tupým vrcholem, od něhož se žebra různého tvaru a různé síly 

 paprskovitě rozbíhají. Se žebry křižují se nepravidelné vzrůstní vrásky. Okrasa ulity jest vůbec velmi pro- 

 měnlivá a mezi jedinci s četnými jemnými žebry až k takovým, kteří mají malý počet ale širokých žeber, jest 

 celá řada přechodů. 



Velmi hojná v korycanských usazeninách zvláště u Korycan a Radovesnic. 



Reussova Acmaea tenuicostata Mich. (1. c.) jest nadepsanému druhu mnohem více podobn.i, než druh 

 od Geinitze (Elbethalg. I. 2. pg. 248. Tab. 58. fig. 9.) pod jménem Pileolus subcentralis ďArch. s ním syno- 

 nimovaný, který daleko pravděpodobněji rodu Emarginula přísluší. 



11. Acmaea concentrica Reuss. 



(Tab. I. fig. 19-21.) 



Acmaea concentrica Reuss 1845: Verstein. II. pg. 110. Tab. 44. fig. 10. 



Ulita ovální, mnohdy až kruhovitá zdobena jest vyniklými, koncentrickými, tu a tam velmi pravidelnými 

 kruhy. Vrchol málo excentrický, skoro centrální. U otřelých exemplárů patrno bývá slabé žebírkování od vrcholu 

 paprsčitě se rozbíhající. Na jádrech bývá velmi pěkně znatelný podkovitý otisk svalu. 



Hojná v různých velikostech v korycanských usazeninách, zvláště u Korycan. 



12. Acmaea depressa Geir . 

 (Tab. I. fi-. 22, 23.) 



Fissurella depressa Geinitz 1843: Charakt. III. pg. 75. Tab. XVIII. fig. 24. 



Jemná lesklá ulita s excentrickým vrcholem má basis skoro kruhovitou. Od vrcholu rozbíhají se paprsčitě 

 jemná žebírka, jež se s koncentrickými dosti pravidelnými kroužky křižují. 



