6 



Ulita málo zahnutá má nečetná velmi vysoká žebra a mezi nimi obyčejně mnoho slabých žebírek. Hlavní 

 žebra a ještě více malá žebírka jeví zřetelné, mnohdy velmi pravidelné příčné rýhování, jež jen zřídka chybí. 

 U některých exemplárů žebrování kolem ústí slábne, ba i docela mizí. Možno, že druh od Múllera 1859 

 (Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 5. Tab. III. fig. 1.) pod jménem Dentalium alternans Můll. popsaný, 

 s naším druhem jest totožný. 



Dentalium polygonům Reuss vyskytuje se s předešlým druhem dosti hojně od bělohorských usazenin 

 počínaje. 



4. Dentalium Cidaris Gein. 



Dentalium Cidaris. G e i n i t z 1849: Ouadersandsteing. pg. 144. 



Geinitz 1874: Elbethalgeb. II. 2. 180. 



Miiller 1859: Petref. Aach. Kreidef. pg. 20. Tab. VIII. fig. G. 

 Dentalium striatum Sow. Geinitz 1842: Charakter. III. pg. 74. Tab. XVIII. fig. 27. 

 Reuss 1845: Versteiner. I. pg. 41. Tab. XI. fig. 18. 

 Táhlá, velmi slabě zahnutá ulita, okrášlena nečetnými střídavě silnějšími a slabšími žebry. Útlost ulity 

 je příčinou, že někdy v celosti zachována nebývá. Úlomky její podobají se úlomkům ostnů ježovky, odkudž 

 její jméno. 



Vyskytuje se hojně v různých nalezištích bělohorských a malnických usazenin. 



5. Dentalium laticostatum Reuss. 

 (Tab. I. fig. 3, 4.) 



Dentalium laticostatum Reuss 1845: Versteiner. pg. 41. Tab. XI. fig. 3. 



Pravý obr mezi českými příslušníky rodu Dentalium. Ulita jen z mládí zahnutá, později rovná, pokrytá 

 četnými širokými, skoro stejně širokými žebry, jež četnými, ač ne u všech exemplárů znatelnými, přírůstními 

 kruhy přervána bývají. Zaškrcenina blíže ústí jest, jak se zdá, sekunderním znakem, který se však u četných 

 exemplárů opakuje. 



V Chlomeckých pískovcích dosti hojné. 



6. Dentalium glabrum Gein. 

 (Tab. I. fig. 10, 11.) 



Dentalium glabrum Geinitz 1843: Kieslingswalde pg. 11. Tab. I. fig. 27. 



Geinitz 1846: Grundriss pg. 390. Tab. XII. fig. 16. 

 Miiller 1851: Petref. d. Aach. Kreideformation pg. 5. 

 Drese her 1863: Zeitschr. d. deutsch. geol. Gesell. XV. B. pg. 340. 

 Vyznačuje se hladkou, útlou, mnohdy až šídlovitou ulitou, jež jen velice zřídka příčné vráskování jeví. 

 Nejlépe zachováno přichází z Kieslingswaldy. Exempláry z březenských usazenin bývají vždy smáčklé a upro- 

 střed po délce rýhovitě prolomeny (fig. 10.), zvláště negativy. 



Dosti četné exempláry z březenských a chlomeckých usazenin. 



7. Dentalium Strehlense Gein. 



Dentalium Strehlense Geinitz 1874: Elbethalg. II. 2. pg. 179. Tab. XXX. fig. 5. 

 Dentalium elipticum Sow. Reuss 1845: Verstein. pg. 41. Tab. XI. fig. 20. 



Miiller 1851: Monogr. d. Petref. d. Aach. Kreidef. pg. 5. 

 U Srbce, Chocně a Luže vyskytují se chatrně zachovalé exempláry Dentalia, jež rovností ulity a nepra- 

 videlnou, ač málo zřetelnou, kroužkovitostí přírůstní značně na Dentalium ellipticum Sow. u Reusse vyobrazené 

 upomíná, a jež později od Geinitze pod nadepsaným jménem znovu popsáno bylo. 



