Jedinci tohoto dniliu vyškytají sc zřídka ojediněle, nýbrž většinou ve skupinách a stočeni ; lze je \- kou- 

 ličkách šáreckých poznati dle malých dutin elliptičného obrysu, jež js(»u vyplněny rezavou, železitou huiotou.^) 

 Výskyt: Dosiid j^n ze Šárky: 1) — d-^y. 



Agnostus perrugatus Barr. 



1872. Barrande, Syst. silur. Vol. I. Supit p. 145. Pl. 14. fig. 14—16. 



Vzácný tento druh popsán byl Barrandem z okolí Sv. Dobrotivé, leč několik úplně stočených jedinců 

 známo jest i ze Šárky, a tito úplně souhlasí s originály Barrandovými. Ale radiální vrásčitost na povrchu hlavy 

 a pygidia je mnohem silněji vyvinuta u exemplárů z břidlic od Sv. Dobrotivé než-li u kusů z kouliček šáreckých. 

 Různá vyniklost ozdoby oné a nestejně silné klenutí celé skoi-ápky zakládá se asi na různé povaze oněch h(»inin. 



Poznámka : Dle sdělení prof . Kloučka vyškytají se v peckách od Vokovic (v horizontu d^y b) a i jiných 

 břidUcích (nad d^y a) jedinci, kteří jsou právě tak silně vrásčití jako od Sv. Dobrotivé. Ostatně Klouček (1. c. 

 str. 12) výslovně praví, že jest rozdíl mezi jedinci z obou horizontů; kusy z d^^y 6 jsou totiž vrásčitější. (/. P.) 



Agnostus Tullbergi N(,vák. 



Nová k 1883. 1. c. p. 59. Taf. IX. fig. 7—10. 



Novák poukázal na to, že tento druh, Barrandem piivodně z okolí Oseká jako Agn. tardns označený, 

 se podstatně liší od typického Agn. tardus Barr., který je omezen na pásmo D — d^. — Tím odpadají dedukce či- 

 něné Barrandem ^) z domněle opětovného výskytu (intermittence) druhu Agn. tardus v a D^. 



O poměru druhu Agn. Tullbergi ku Agn. accedens Nov. viz náhled Kloučkův uvedený při ton to 

 druhu. (/. P.) 



Aeglína Bergeroni N vák 



Tab. IV. obr. 34—37. Obr. v textu č. 1. 



Glabella je vejčitě protáhlá, silně klenutá v předu, slaběji v zadu. Nej větší šířky dosahuje teprve v dolní 

 třetině své délky a horní okraj má vejčitě zaoblený. 



Dorsální rýha je krátká, šikmo do vnitř zasahující a brzo se ztrácí, 

 dříve než by dosáhla zadního okraje lící pevných. Při pohledu s hora 

 jest ji viděti, jakoby začínala teprve v nejdolejší čtvrtině hlavy. 



Pevné líce, pokud skrovný materiál dovoluje posouditi, redukovány 



jsou na malé ploché trojboké laloky, jež nesou několik jemných ostrých 



vrásek, šikmo na venek dolů směřujících. — ■ Na povrchu glabelly jsou 



zcela malé obloukovité depresse, jež více barvou než-li reliéfem jsou ^- Aeglma Bergerom. Novák. 



„ . . .1-1 Šárka. Glabella zvětšená asi 1 % x . 



zrejmy; patrné jest to analogon postranních vrásek průčelních. Dvě (Originál v Čes Museu) 



z nich (dolní) jsou silněji, třetí, (horní) jest někdy zcela slabě nazna- 

 čena. Mimo to jest uprostřed glabelly zcela malý hrbolek. Glabella na horním povrchu má na neotřených 



^) Scocení Agnostú, jež lze pozorovali skoro u všech druhů, záleží vlastně v jednoduchém přehnuti pygidia pod 

 cephalothorax ; stejnoměrné stočeni, jaké se vyskýtá u jiných trilobitu s více segmenty těla, asi bylo sot\a možnvm. V t hr,to 

 druhu jsou známi též jedinci nestočení. {J. P.) 



•) Barrande. 1868. Réapparition du genre Arcthusina p. 14 etc. 



