— 18 — 



U lýhy occipitální shledáváme též v analogickém irístě jako u 4. páru \Tásek prohl< ub. ní a rozšíření, 

 ale pak směrem do středu se r5'ha tato súžuje o něco, a její z počátku konkávní průběh přechází ve středu 

 glabelly v mírně konvexní. 



Na glabellách stlačených bývají postranní vrásky většinou vůbec neviditehiy, a jen dolíčky naznačují 

 konce jich. 



Prsténec týlní má obrys skoro 4hranný. Týlní rýha přechází po straně, jsouc jen z části přerušena, v zadní 

 rýhu lícní, kteráž je ještě hlubší ; tato má příkře spadající stěny a jest souhlasně se zadním okrajem tváře slabě 

 zakřivena dolů, na venek súžuje se a vytrácí. Pokud lze souditi dle skrovných zbytků a dle analogie s cizími 

 druhy, zahýbá se přední olcraj lícní více a spojuje se se spodním okrajem lícním ve špičku šikmo dolů směřující. 



Tento průběh okraje lícního ve spojení s čelním okrajem naznačuje průběh švu lícního, jenž zde zaujímá 

 polohu lícní a je značně křivolaký. (Viz obraz v textu č. 4 a.) 



Oči jsou neznámy ; byly asi umístěny na onom místě, kde šev činí silně konvexní oblouk mezi oněmi 2 záhyby 

 do vnitř zabíhajícími. 



Z trupu (t h o r a X u) jsou známy jen nevalně zachovalé části pleur ze sousedství pygidia mjadého jedince, 

 dle nichž sestaven výkres 5 c na Tab . I. jenž nečiní nároku na úplnou správnost ; v celku nebude as značných rozdílů 

 od žeber dospělých kusů, jichž trup dosud se nenašel. Prsténec osový pleur zaujímá skoro šířky thoraxu a jest ostře 

 ohraničen. Zebra jsou obloukovitá, na konci silně dolů zahnutá, v poslední třetině své délky kyjovitě stlustlá a ve 

 špičku vybíhající. Rýha žeberní sahá až do ^3 poslední délky žebra (asi do prostřed kyjovitého stluštění) a probíhá 

 středem žebra; teprve v blízkosti prsténce přechází na horní zevní stranu. Artikulační ploška asi nepatrná. 



P y g i d i u m vyznačuje se 4 cípy, jež, jak se zdá, dle stáří mají různý tvar a polohu. I. Tvar. U mladých 

 jedinců, kteří mají horní okraj pygidia polokruhovitý, všechny 4 cípy směřují vertikálně dolů, souběžně s osou. 

 Mezi oběma prostředními cípy jest mírně vejčitý záhyb, kdežto u obou postranních cípů je pygidium vykrojeno 

 skoro o 14 hlouběji a v ostrém úhlu ; též cípy samy jsou delší, podoby ostroúhlých trojúhelníků. Basis všech 4 cípů 

 je pod koncem osy a konce cípů leží téměř v přímice. IL Tvar. U velkých jedinců vybíhají oba střední cípy v úzké 

 dlouhé ostny, kdežto postranní cípy směřují šikmo od osy a mají podobu neste jnostranných trojúhelníků. Při tom 

 záhyby mezi nimi a středními cípy jsou velmi hluboké, silně rozbíhavé, takže basis oněch postranních cípů je po- 

 sunuta výše nad konec osy, a čára, spojující konec všech cípů, tvořila by skoro půlkruh. 



U všech exemplářů jsou cípy mírně klenuty, tak že z povrchu plochého pygidia vynikají jako zuby. 



Nejsou mi sice známy přechody mezi prvním a druhým tvarem cípů, které dodávají pygidiím tak různé 

 podoby, leč přece zdá sc, že uvedené rozdíly v podobě a poloze cípů nepoukazují na 2 různé druhy, nýbrž pravdě- 

 podobně souvisí s různým stářím. Tomu nasvědčuje předně různá velikost. Prvý tvar shledal jsem jen 

 u vehni malého pygidia, 1 cm dlouhého ; druhý tvar u pygidií přes 3 cm dlouhých. Za druhé : s k o r o úplná shoda 

 ve tvaru ostatních částí pygidia; tyto se stářím u trilobitů jen nepatrně mění, kdežto okraj pygidia 

 spíše podléhá změnám, zejména různé jeho ozdoby (na př. u Lichase, Acidaspise). 



Ovšem jistoty nabudeme teprve najdeme-li přechodní tvar anebo celý mladý exemplář, jehož hlava pak 

 rozhodne, zdali tu nejsou přece 2 druhj^. 



Pygidium má silně klenutou, jemnou rýhou ostře oddělenou osu ; tato sahá až do poslední čt\-rtiny délky 

 pygidia. Na konci je ostřeji vj^klenuta a poněkud. zduřelá, při čemž přechází bez ohraničovací rýhy ve slabě klenutou 

 přiléhající část pygidia. Jednotlivé prsténce osové, jichž bývá až 12 zřetelných jsou odděleny mělkými sice, 

 ale ostrými rýhami ; rýhy jsou přímočaré, a jen na samém kraji osy se zcela nepatrně dolů zahýbají. 



Žebra na pygidiu, jichž po každé straně lze napočísti až 10, jsou ohraničena ostrými rýhami, které jsou 

 zpočátku mírně zahnuté, v dalším pak průběhu skoro rovné, a rozšiřují se na konci svém , jenž leží v místech, kde 

 zcela plochý kraj pygidia s cípy začíná se do výše klenouti ; směřují šikmo dolů, tvoříce s osou pygidia úhel zpočátku 

 asi 70", čím dále však tím ostřejší (přihlížíme -li k části nejblíže u prsténců sc nalézající). 



