Výskyt rodu Dicellocephalina v y j^st velice významným z dvou ohledů. Předně je to dozvuk svrchního 

 kambria, v němž DíceZ/oc^^^fl^ííS a celá jeho skupina je velmi rozšířena po celém světě. Za druhé poukazuje jeho 

 výskj^t v šáreckém d^y a na vztahy k fauně eulomového horizontu, který byl v okolí Rokycan objeven K. H o- 

 1 u b e m.i) Nelze mi pouštěti se zde do podrobnějšího pojednávání o těchto vztazích ; souborné zpracování fauny 

 celého dj^ y t^^*^ "^^^ "^^^^ objasní a zde přestávám na pouhém upozornění na význam toho výskytu. (/. P.) 



Dindymene bohemica Ban . 



1872. Bar rande. Syst. silur. Vol. I, Supplt. p. 416. Pl. 7. 



Přítomnost tohoto velmi vzácného trilobita v Šárce byla zjištěna dle několika dobře zachovalých 

 článků těla. 



Poznámka: Hypostom tohoto druhu (a rodu Dindymene vůbec) nebyl sice dosud ani Barrandem 

 ani Novákem vyobrazen, leč v rukopisných poznámkách Novákových jest výslovně uveden jako jemu již známý 

 z Oseká, kde ho nalezl ,,en pláce". Ostatně svědčí o tom i Novákův výčet hypostomů v jeho studiích (1. c. III. 

 1885. p. 6). — Po smrti Novákově bylo nalezeno v Šárce několik celých exemplářů tohoto druhu. (/. P.) 



Illaenus aratus Nov. 



Tab. li. obr. 27—28. 



Od tohoto druhu znám jest jen jediný kus, pohříchu neúplný; leč jeví přec dva dobré znaky, které 

 nutí označiti ho za nový druh, ode všech ostatních Illaenidů z českého spodního siluru rozdílný. Znaky ty jsou: 



1. Nápadně náhlé ohnutí pleur v polovici jich délky, což je tím nápadnější, že pleury v dalším průběhu svém 

 jsou úplně rovné, nezábnuté obloukovitě, jako tomu u mnoha jiných lUaenů bývá. Uhel, který svíiají obě ty části 

 pleur, jest asi 135' , u druhu III. Panderi^), který mu jest nejvíce podoben, jest tento úhel větší, ale ono silné zahnutí 

 charakteristické pro ///. Panderi jest méně náhlé. 



2. Skulptura na pygidiu, která skládá se z velmi ostrých, téměř žebírko vitých vrásek, poněkud zvlněných. 

 Mimo to dlužno upozorniti ještě na to, že dorsální rýhy, jež jsou na thoraxu úzké a mělké, jsou na pygidiu 



jen slabě naznačeny a brzy se vytrácejí. Též obrys pygidia má skoro tvar lichoběžníka. 



Výskyt: Sv. Dobrotivá. (/. P.) 



Illaenus parabollnus Novák. 



Tab. II. obr. 1—9. 



Hlava je mírně klenutá, napřed silně stlačená, obrysu paraboly, jež na vrcholí, čelním okraji, je poněkud 

 oble zašpičatělou. Dorsální rýhy jsou hluboké a dosahují sotva jedné třetiny celé délky hlavy. Zadní rýha lícní je 

 velmi široká a hluboká ; vychází z dolíčku umístěného v rýze dorsální a nedosahuje hybných lící. Tyto jsou poměrně 

 malé; mají zevní okraj protáhlý a zaoblený. Oči jsou velmi malé, bez laloku očního, a sestávají jen z několika 



1) Nová fauna spod. siluru v okolí Rokycan. Rozpravy České Akademie. R. XX. č.- 15. 1911. — ■ Doplňky ku fauně 

 euloniového horizontu v okolí Rokycan. Ibidem. R. XXI. č. 3.3. — ■ Tamtéž viz i ostatní literaturu fauny té se týkající. 

 ^) Bar rande, Syst. sil. Vol. I. p. 682, Pl. 30. íig. 4—11; Pl. 35. fiíí. 21—25. 



