17 



137 



Huden skjulte, korte Støttestraaler foran iJaleünnen, for oven og neden). Farven (efter 

 Exemplarer i Spiritus): Den gulbrune Bund er tæt tegnet med runde — undertiden noget 

 sammenløbende — mørkebrune Pletter; paa lidt yngre Exemplarer er det især tydeligt, at 

 der tillige har gaaet flere (tre) lyseblaa Baand eller Rækker af Pletter langs ben ad hver Side, 

 afbrydende den lyse Bundfarves Ensartethed og selv afbrudte eller hist og her dækkede af 

 de mørke Pletter; Bugsiden er ensartet graalig. Ilos et enkelt Exemplar er den beskrevne 

 Tegning mindre lydelig, fordi baade Grundfarven og Pletterne ere mere graalige. Mellem 

 Kjennene er der i Almindelighed ikke nogen Forskjel i Farven og overhovedet ingen anden 

 ydre Forskjel end den, at Hannerne have en meget tydelig, kort og tyk Genitalpapi l 1 ). 



Var. tristis {Pygidium triste Rhdt. in sched.). Et enkelt Exemplar (en Han) er 

 ensfarvet mørkegraabrun, men for øvrigt har jeg ikke kunnet udfinde nogen som helst For- 

 skjel mellem det og de plettede, og jeg har saa meget mindre kunnet anse det for at 

 repræsentere en egen Art, som det ovenfor omtalte, mindre tydeligt plettede Individ jo kan 

 betragtes som dannende en Overgang til det. At Sammenhængen ikke er den, at Han- 

 nerne af T. brasiliensis ere ensfarvede brungraa, Hunnerne plettede med mørkebrunt, 

 som det angives for T. dispar (Tsch.), er allerede antydet; af en halv Snes Hanner har kun 

 denne ene denne ensformige mørke Farve, de andre ere plettede ligesom Hunnerne. Men 

 jeg maa dertil føje den Bemærkning, at Reglen heller ikke holder Stik for T. dispar, for- 

 udsat at denne Art er identisk med T. punctidatus Val. Af denne sidste foreligge mig 

 nemlig talrige Exemplarer, som Prof. Reinhardt paa Galathea-Expeditionen erhvervede i 

 Callao; de ere alle mere eller mindre stærkt plettede, uden Forskjel efter Kjønnet 2 ). 



Endnu maa jeg tilføje, at foruden den Række af middelstore eller fuldt udvoxne 

 Exemplarer, hvorpaa ovenstaaende Beskrivelse støtter sig, har Rhdt. hjembragt 5 smaa 

 Trichomyeterer af 2 — 3 Tommers Længde fra en Biflod til Bio das Velhas, hvilke 

 man maaske vilde anse sig for berettiget til at betragte som en egen , fra T. brasiliensis 

 forskjellig, lille Art. Straaletallet er rigtignok det samme som hos den typiske T. brasi- 

 liensis (i al Fald for de kløftede Straalers Vedkommende), og lige som hos denne er den 



') Om Kjønsforskjelleu og Kjønsredskaberne i denne Slægt kan jævnføres Kiiers Bemærkninger i 

 • Sitzungsberichte d. mathém. naturw. Cl. d. k. Akad. d. W.», XVII, 1855, •Icht'hyologiscb.e Beiträge », 

 S. 159 (70). 



'') Foruden disse besidder Mused endnu en ensfarvet, mørk-rødbrun-violet (chocoladefarvet) mandlig 

 Trickomycterus , som Prof. Reinhardt i sin Tid har faaet fra Prof. Pöppig. Er det Tschudis 

 Pyg. dispar — men derom har jeg ikke kunnet opnaa Vislied —, da er denne arlsforskjellig fra 

 T. punctidatus. Hos denne sidste er nemlig Længden af Mellemgjællelaagels Tombælte ligesom hos 

 T. brasiliensis = Afstande/i mellem de bageste Næsebor, Tornene sidde i tredobbelt Række og ere alle 

 krogede; hos den formentlige T. dispar er Bæltets Længde = Øjnenes Afstand fra Snudespidsen, 

 dets Torne meget talrigere, og de danne en -i— 5 dobbelt Række ; tilmed ere kun de øverste kiogede, 

 de nederste lige. — En kritisk Revision af Arterne af denne Slægt vilde overhovedet være ønske- 

 lig, men vistnok kræve en umiddelbar Sammenligning af Original-Exemplarerne. 



Videusk. Selsk. Skr. ô Række, naturvidensk. og mathem. Afd. XII. 2. '8 



