138 



18 



første Straale i Brystfinnen traadformig forlænget; Hove- 

 dets Længde indeholdes dog 6 3 /4 Gang i Totallæng- 

 den; den længste Skjægtraad naar omtrent til Enden af 

 Gjællelaagel; der er omtrent 10 Torne paa dette og c. 

 20 paa Mellemgjællelaaget ; Farven er lys-gulbrun med runde Pletter, der langs hen ad 

 Sidens Midte \ise en vis Tilbøjelighed til at løbe sammen til en Længde-Stribe. Disse smaa 

 Forskjelligheder kunde man maaske anse for Aldersforskjelligheder og intet andet. Den 

 væsentligste Forskjel er imidlertid, at Rygfinnen er rykkel lidt længere tilbage, saa- 

 ledes at det Stykke af Totallængden, der ligger foran Rygfinnens Begyndelse, forholder sig 

 til det bag ved delte Funkl liggende Stykke som 9:7; Gat finnen sidder derfor til 

 Dels under Rygfinnen, ikke helt eller næsten helt bag ved samme 1 ), og de paa- 

 falde ude korte Bugfinner naa med deres Spids kun tilbage til et til Rygfinnens Be- 

 gyndelse svarende Punkt. De i. den Henseende undersøgte Exemplarer indeholdt Æg, om 

 end tilsyneladende umodne. — Naar jeg ikke desto mindre har havt overvejende Betænke- 

 lighed ved at anse dem for en egen Art, er Grunden dertil dels den, at jeg ogsaa hos de 

 større T. brasiliensis undertiden har iagttaget nogen — om end en meget ringere — 

 Vaklen i Rygfinnens Stilling; dels, al jeg ved al sammenligne nogle Exemplarer af T. gra- 

 cilis (fra Titicaca-Søen), der efter Günther kun skulde være Ungen af T. jnmctulatus eller 

 T. dispar, med voxne Exemplarer af disse (eller i al Fald af den første, thi det er tvivlsomt, 

 om Museets eneste »T. dispar« er ægte, som S. 137 i Noten nærmere oplyst), har fundet, at 

 Gattinnen hos « T. gracilis^ (de formentlige Unger) virkelig sidder lidt hen under Rygfinnen, 

 hos *T. punctulatusrt (etc.) derimod «au delà de l'aplomp de la dorsale» (som Valencien- 

 nes udtrykker sig). Jeg har derfor ikke vovet at opstille disse smaa brasilianske Tricbo- 

 mykterer som egen Art, men haaber at have truffet del rette ved at lade dem gjælde for 

 Ungerne af T. brasiliensis, uanset de udhævede Afvigelser, som det maaske for Tiden kan 

 have sin Vanskelighed at forlige med denne Anlagelse. Vderligere Indsamlinger af halvunge 

 Exemplarer af denne eller af nærslaaende Arter maa afgjore Sporgsmaalet. Samleren af de 

 foreliggende var selv — rigtignok uden at have anstillet nogen nærmere Sammenligning — 

 af den Mening, at det kun var Ungerne af «Cambeja» eller «Bagre molle», som han 

 havde fanget; og jeg antager at denne Mening vil tinde sin Stadfæstelse. 



B. Panser-Maller. 



3. Loricaria lima Kner. 

 1853. Kner: Die Panzcrwelse d. k. k. Hof-Natural-Cabin. zu Wien. I. Loricarinæ (Denk? 

 sehr. d. mathem. naturw. Cl; d. k. Akad. d. Wiss. M Bd. p. 89 (25) t. M. f. 1. a. b.). 



') Desværre er dette Forhold paa Tub. III, f. 8, ikke bleven gjengivet med fuldstændig Troskab; Be- 

 gyndelsen af Gatfinneo er kommet lidt for langt frem. 



