39 



159 



til en «Sorabim» af 3-4 «Palmers» Længde; der opstod en Gang i el sligt Tilfælde alvorlige Kjæv- 

 lerier, fordi don blev fanget af en anden end Ejermanden. Den ganske lille Unge skal allerede 

 være plettet ligesom Moderen. Nogle tilføje, at naar Moderen kaster sin Rogn, soger li un at 

 opfange den i Gjællehulen 1 ), hvor Æggene da skulle udklækkes. Enkelte paastaa, at «Soru- 

 bim'erne» parre sig og til den Ende rejse sig i Vejret, Bug mod Bug, saa at en Del af 

 Kroppen kommer over Vandet. En Fisker, som II. i øvrigt omtaler som lidet paalidelig, 

 fortalte endvidere at have set, at naar «Sorubimen» har kastet sin Rogn (der skal ligne 

 en Klump Slim), vender den sig om og «ser paa den»; den opholder sig nu i Nærheden 

 af Legen «og udruger den med Øjnene«, som han udtrykte sig" (R.). Maaske er dette at 

 tyde saaledes, at Moderen (eller maaske snarere Hannen?) opholder sig i Nærheden af 

 Rognen, indtil den udklækkes. 



Af Prof. Reinhardts ovennævnte Afhandling vil det imidlertid være bekjendt, at 

 da denne Fisker skulde føre Beviset for sin Paastand, at «Sorubimen» udklækker sin Unge 

 (efter hans Sigende altid kun en!) i Gjællehulen, fandtes den formentlige «Sorubim»-Unge 

 at være hin lille Snyltemalle (Stec/ophilus insidiosus). Det vedbliver imidlertid til en vis Grad 

 at være et aabent Spørgsmaal , om alle hine Fortællinger have deres Rod i denne ejen- 

 dommelige «Cömmensalisme» ; eller om «Sorubimen» muligvis alligevel, som det jo nu 

 vides om visse andre Maller, udklækker sine Æg eller opfostrer sine Unger i Mund- eller 

 Gjællehulen. Jeg kan selvfølgelig ikke yde noget Bidrag til Løsningen af dette Spørgsmaal, 

 men skal indskrænke mig til at gjøre opmærksom paa, at de sydamerikanske og indiske 

 Maller, med Hensyn til hvilke det er konstateret, at Hannerne virkelig tage Ægene i 

 Munden, straks efter at de cre lagte og befrugtede, og beholde dem der en vis Tid, til 

 Dels længe efter Udklækningen og indtil den store Blommesæk er næsten eller helt for- 

 læret, med en enkelt I ndtagelse, som nævnes nedenfor, alle have tilhørt Jrøis-Gruppen (og 

 det ikke blot, som man et Øjeblik troede, de Årius- Arter, der havde butte Ganetænder)-). 



') Dette vilde hun vel have ondt ved; niere forstaaeligt er det, om Hannen gjorde det, skjønt man 

 ikke ret fatter, hvordan Befrugtningen da skulde ske — med mindre denne, som nogle jo angive, 

 skulde ske ved en Parring. 



3 ) Arius fissus (Cayenne!, Günther, «Catal. of fishes- V. (18Ü4) p. 172; A. Boalcei og Laijardi (Cey- 

 lon): .Journal of Anatomy and Physiology. Vol. I (1867); '.Annals of natural history. Dcbr. 18G6, 

 p. 473 (Turner, Boake og Günther); A. barbus Lac. (Syd- Brasilien): «Archiv f. Naturgeschichte» 

 1870, p. 70 (H en sel); 4 surinamske (ubestemte) 'Bagrus- (o: Arius!) Alter: »American Journ. of Science- 

 Vol. 7ti, 185ü'(Wyman); A. subrostratus , gagora, sumatranus og Osteogenesis militaris (Indien!: 

 «Proc. Zool. Soc. 1873, p. 70 (Day). Hertil endnu kun den historiske Bemærkning, at allerede Bloch 

 («Allg. Naturg. d. Fische», XI, p. 18) hos den surinamske Ageneiosus viilitaris fandt Munden fyldt med 

 gule Æg, og tydede Forholdet paa den utvivlsomt rigtige Maade, at denne Malle — som ikke tilhorer 

 Ariernes, men Do radernes Gruppe — havde taget sine Æg i Munden for at beskytte dem mod 

 Rovdyrene. — ' Scho m b urg k s Beretning (Fishes of Guyana, I, p. 114 og 1U4) om en stor 10—12 

 Fod lang Siluroid, «Lau-lau» kaldet — muligvis netop en Platystoma — at dens Unger skulde 

 svømme i store Stimer omkring dens brede Hoved og i Farens Stund söge Tilflugt i dens store 



