100 



4G 



Størrelse: Reinhardt omtaler et 450 Millimeter (1 7 1 /« Tomme) langt Exemplar; det 

 største hjembragte er 16'/2 Tomme. Farven er paa de i Spiritus hjembragte Exemplarer 

 graabrun med to eller tre mere eller mindre tydelige — stundom næsten forsvindende — 

 Rækker af større Pletter langs hen ad Kroppens Sider og med hvidlig eller messinggul Under- 

 side. Med Alderen synes Pletterne at blive noget talrigere og mindre. Rygfinnen kan og- 

 saa vise Spor til Pletter. En af Prof. Burmeister under hans Ophold i Lagoa Santa 

 udført Afbildning af den levende Fisk (hvorefter det foranstaaende Træsnit er udført) viser 

 Grundfarven skiden gul eller graagul med 4 Rækker sorte Pletter og hvid Underside. Rein- 

 hardt har antegnet, at «det gyldne Skjær, som udbreder sig over Fisken, kan skrabes af, 

 og Bunden viser da en sølvgraa Farve; paa den forreste Rand af Bugfinnerne og Gat- 

 finnen (især paa sidste Sted) findes en levende Indblanding af en rødlig Orangefarve. Det 

 gyldne Skjær er ogsaa udbredt i det mindste over den bageste Del af Bugen og Undersiden 

 af Halen; naar det borttages, blive disse Dele hvide som den forreste Del af Bugen». 



Foruden i Rio dasVelhas findes «den guleMandi» ogsaa i Søen (Lagoa Santa). 

 Om Efteraaret forlader den denne i tætte Stimer gjennem den Aa, der afgiver Afløbet for 

 den; om den til en anden Aarstid vender tilbage igjen, er ubekjendt; men den er under 

 sin Vandring nedad den lille vandfattige Afløbsbæk Gjenstand for en ivrig Fangst. «Den 

 10de Januar 1855 vare «Mandierne» saaledes i Færd med at forlade den af den usædvan- 

 lige Regn stærkt opsvulmede Sø; der blev gjort Jagt paa dem med Net, Kroge, Kurve og 

 selv med Stokke, medens de opholdt sig i den grunde, sivbevoxne Del af Søen, hvorfra 

 dennes Afløb udgaaer. En Del blev fanget, dog var det nok ej i Forhold til den store 

 Mængde af Fiske, der stimede sammen for at forlade Søen, maaske for at afsætte deres 

 Rogn i Flodens rindende Vand; et Exemplar, som Reinhardt fik ved denne Lejlighed, 

 var en Hun med stærkt udspilede Rognsække. At Forplantningstiden falder i Januar og 

 Februar, fremgaar ogsaa deraf, at hos en den 8de Februar undersøgt Han fandtes Sædstok- 

 kene struttende af Sæd, hvis Spermatozoer bevægede sig livligt; hos to Hunner undersøgte 

 den 27de Februar fandtes «store anselige Rognsække med hvide Rognkorn af Størrelse 

 som Hovedet paa de fineste Insektnaale, blandede med mangfoldige, meget smaa, for det 

 blotte Øje usynlige». Reinhardt bemærker endvidere, at den omtalte Hun fra Søen var 

 forholdsvis kortere og tykkere end den i Floden boende «Mandl», dens Hoved plettet 

 ligesom Kroppen, hvad i al Fald ikke i Reglen er Tilfældet med denne; ogsaa Hudfinnen var 

 plettet. R. mener, at det lange Ophold i stillestaaende Vand — thi mangt et Aar stiger 

 Søen ikke saa meget, at de kunne udføre deres Vandring — kan forklare disse Smaafor- 

 skjelligheder. Senere fik R. en «Mandl» (9 Tommer lang) aldeles uden Pletter og en mindre 

 med meget faa Pletter; og hos to samtidig i Rio d. Vel h as fangne Hunner fandt han en 

 kjendelig Forskjel i Proportionerne, idet «den længste var forholdsvis smækrere og havde 

 en bredere, lidt stumpere, afrundet Snude, den mindre mere undersætsig, Kroppen lidt 



