51 



171 



Gatfinnen eller mere; der er stor Afstand mellem denne og Spidserne af Bugfinnerne, 

 saa vel som mellem disse og Brystfinnernes. Nedlagt naar Rygfinnen hos udvoxne 

 Exemplarer ikke hen til Hudfinnen. De længste Skjægtraade naa til Grunden af Hale- 

 finnen, andet Par ud paa Brystfinnerne, tredje til disses Grund. Storreis e: indtil 8% 

 Tomme. De alleryngste foreliggende Exemplarer (2 H k Tomme lange) ere forholdsvis lidt 

 kortere (Hovedet en Femtedel af Totallængden), Rygfinnen naar nedlagt næsten til Hud- 

 finnen, denne er ikke dobbelt saa. lang som Gatfinnen, Øjet er forholdsvis større (bredere 

 end Panden, mere end en Fjerdedel af Hovedets Længde), o. s.v. Straaletal: D. : 7 (1 .G); 

 P. : 11 (1 . 10); V. : G; A. : 14 (4 . 10). Farven: brunlig, utydelig smaaplettet oventil, lysere 

 nedentil; en mørk Skygge i Randen af Rygfinnerne. Den plettede Tegning er maaske 

 tydeligst hos yngre Exemplarer af ikke under 4*/2 Tommes Længde; paa de endnu yngre 

 ere derimod ligesom hos enkelte af de ældre Pletterne forsvundne. (Den levende Fisks 

 Farver findes ikke antegnede). 



Allerede en Hun af 5 Tommers Længde har Bughulen opfyldt med Æg. 



17. Pseudorhamdia lalerislriga (Müll. Tr.). 

 Pimelodus lateristriga M. Tr., Horæ Ichth. IH, p. 3; Günther Cat. V, p. 118. 



Den i Rio das Velhas levende Mallefisk, som Brasilianerne benævne «Xué 

 (Chué)» eller «Lam Barl», stemmer ganske med Beskrivelsen i «Horae Ichthyologicœ» af 

 en af Olfers — formodentlig fra det sydlige Brasilien — til -Berliner-Museet hjemsendt 

 Fisk. Ogsaa Hensel fik ved Porto Alegre i Syd-Brasilien 5 Exemplarer af en Fisk, der 

 « meget ligner Original-Exemplaret af P. lateristriga» , dog var den mørke Sidestribe hos dem 

 alle 5 kun svagt antydet 1 ). Fremdeles har Cope fra Floden Ambyacu 2 ) '(der siges at falde 

 i M ar an on ved Pebas i det østlige Ecuador) faaet en Art, som han benævner P. lateri- 

 striga, men om hvilken han dog bemærker, at den afviger lidt fra Günthers Beskrivelse 

 ved længere Skjægtraade (af hvilke Overkjævens naa til tre Fjerdedele af Hudfinnens Læng- 

 destrækning, Underkjævens de ydre til Spidsen af Brystfinnerne) og ved at have en 

 Straale færre i Ryg- og Gatfinnen (D. :1 .6; A. : 11). Paa Grund af den store geografi- 

 ske Afstand er der dog vel Anledning til at formode, at den i Ambyacu-Floden levende 

 Art vil vise sig at være forskjellig fra Velhas -Flodens og Syd-Brasiliens. Om denne be- 

 retter Reinhardt, at « Stikket af Rygfinnens Torn volder meget smertelige Saar; det saa- 

 rede Sted svulmer op som efter Stikket af en Hveps«. 



Til Beskrivelsen i «Horæ Ichthyologicœ» er det nødvendigt at gjøre nogle smaaVed- 



') Uensels største Exemplarer vare noget mindre end vore de største: 3 ] /3 Tomme uden Halefinnen 

 (med denne altsaa lidt over 4 Tommer). Hvorfra i Brasilien Londoner-Museets Exemplarer ere, er 

 ikke oplyst. 



2 ) Formodentlig Amiiyuca, der fakler i Maranon lidt nedenfor Rio Nap o, mellem denne Flod og 

 Byen Pebas, paa peruansk C.eliei. 



