174 



54 



Pi g s tr aale er tynd, men spids og stiv, med svage Spor til Ujævnheder bagpaa og til 

 Takker forpaa, nærmest ved Spidsen; dens Længde er det halve af Hovedets eller lidt 

 mere (tre Femtedele) og paa det nærmeste lig med Brystfinnernes; (hos P. lateristriga ere 

 de begge forholdsvis længere, tre Fjerdedele af Hovedets Længde). Som hos den nævnte 

 Art er Brystfinnernes Pigstraale af en kraftigere Bygning, har fortil først nogle utydelige 

 og uregelmæssige Indkærvninger, mod Spidsen nogle vel udprægede Tænder, bagtil stærke 

 Savlænder indtil ud over Midten. Lagt ned naar Rygfinnen til Hud finnen, hvis Længde 

 er over det dobbelte af Rygfinnens og Gatfinnens; medens Afstanden mellem Bugfinnerne 

 og Spidsen af Brystfinnerne kun er ringe hos P. lateristriga, er den her stor, og det samme 

 gjælder om Afstanden mellem Galfinnen og Spidsen af Bugfinnerne. Straaletallet er 

 D. : 7 (1 . 6); P. : 10 (1 . 9); V. : G; A. : 12 — 13 (4 .8—9). 



Som det vil ses, kan der vel udpeges en ikke saa ringe Række af Skjelnemærker 

 mellem Velhas-Dalens to stribede Pimelodiner; men det raaa indrømmes, at de fleste For- 

 skelligheder hver for sig ikke ere større eller af anden Art, end at de nok kunde være 

 Aldersforskjelligheder, saa meget mere som lignende lade sig paavise hos andre 

 nærstaaende Fiske, enkelte af dem endog (om end i svagere Grad) mellem de ældre og 

 yngre foreliggende Exemplarer af den større Form; Muligheden af, at P. vittata kunde være 

 den yngre Form af P. lateristriga, lader sig derfor ikke bestemt afvise, saa længe der ikke 

 foreligger smaa Exemplarer af denne sidste, paa 3 — 3 1 /» Tommes Længde. Reinhardt 

 bemærker imidlertid udtrykkelig i sine Optegnelser — og hvad enten her er Tale om egen 

 personlig Erfaring eller om Fiskernes Udsagn, vil man ikke kunne undlade at tillægge dette 

 en vis Vægt — at «Choralambren» ikke bliver større end de af ham indsamlede Exem- 

 plarer, og mit Skjøn gaar ligeledes i den Reining, at den lille P. vittata ikke er Ungen 

 af P. lateristriga. Undersøgelsen af Kjønsredskaberne hævede imidlertid ikke Tvivlen; hos 

 ingen af Hunnerne af P. vittata fandt jeg saa store eller udviklede Æg, at jeg af disses 

 Modenhed turde søge et sikkert Bevis for Fiskens egen; og det er kun undtagelsesvis at 

 Hannens Genitalpapil er saa forlænget og udviklet, at Kjønnet deraf erkjendes med Sik- 

 kerhed uden at aabne Bughulen. Jeg maa derfor anbefale dette maaske endnu noget tvivl- 

 somme Punkt til at verificeres af fremtidige Rejsende i de omhandlede Egne af Brasilien. 



19. lihamdia Hilarii (Val.). 

 Pimelodus Hilarii Val., Hist. nat. d. poissons, Vol. XV, p. 180. 



Af de Rhamdier — det vil sige Pimelodiner, hvis Nakkeskjold og Ryg- 

 skjold ikke støde sammen, og med svag og bøjelig første Rygfinnestraale — 

 som bebo Rio das Ve lh as, vil jeg først gjøre Rede for en Art af den Gruppe, som ud- 

 mærker sig ved at have 7 eller 8 (i Stedet for som ellers 6) kløftede S t raaler i Ryg- 

 finnen (foruden den forreste udelte). Af denne Art har Prof. Reinhardt bjembragt et 



