G5 



185 



regnes de lo eller ire allerforreste, i hvilke ingen Pore er synlig, men som dog, efter deres 

 Stilling maa betragtes som Rækkens allerforreste Led; men Tallet kan ogsaa stige til Ib" -47 

 eller synke til 39—40. Straaletalle t er: 1) : l i [13, lô] 1 ), de 2 eller 3 forreste udelte 

 (3 + 11, 3 + 10, 2 + 12 eller 3 + 12); P: 13-14 [12, 15]; V: 8; A: 11-12 (3 + 9 

 eller 2 + 0) (naar der er 3 ukløvede, er den forreste meget kort); C: 17 (sjældnere 18; 

 de korte Slraaler for oven og neden ikke medregnede). 



Det vil heraf fremgaa, at jeg ikke med Günther kan skjelne mellem to Arter, den 

 ene med 12, 'len anden med 13 Skælrækker over Sidelinien, paa Forkroppen, den ene med 

 38—3!), den anden med 43 9 ) Skæl i Sidelinien. Jeg kan derfor ikke i del foreliggende 

 Materiale (21 Exemplarerl skjelne mellem en «M. trahira» og en «M. intermedins* . Ilos et 

 slørre Exemplar fra Guyana og et mindre fra Trinidad finder jeg ligeledes 42 Skæl i 

 Sidelinie-Rækken og, ligesom hos et Par af dem fra Lagoa Santa, kun 11 Skælrækker over 

 Hyggen; Straaletallene ere hos disse Exemplarer fra andre Egne af Syd-Amerika de samme: 

 D: 14 (3 4- 11); P: 13-15; V: 8; A: 11-12 (2 + 9; 4 + 8); C: 17. I Henseende 

 til denne antagne store geografiske Cdbredning er jeg saaledes i Overensstemmelse med 

 f alenciennes, som erklærer Exemplarer fra Bahia, Rio S. Francisco, Ainazon- 

 Floden, Cayenne og Maracaibo-Søen for at tilhøre samme Art. llensel erkjender 

 fremdeles denne i den «Trahira», som han fandt i den allersydligste Del af Brasilien, og 

 lian mener, at J\L auritus Val. (fra Montevideo) er opstillet paa unge Exemplarer (8—9 

 Tommer) af samme, hvilket vistnok er højst rimeligt. 3 ) 



Med Hensyn til Farve og Tegning, der vise sig temmelig forskjellige, men dog i 

 det hele synes at rette sig efter Alderen, bemærkes, at de større Exemplarer fra Lagoa 

 Santa i det hele ere mørke, men dog ved nærmere Eftersyn vise sig marmorerede eller 

 plettede af mørkebrunt og messinggult , saaledes at de øvre Dele i det hele ere mørkere, 

 de nedre lysere; alle Finner ere ligeledes plettede eller marmorerede, Hovedets Sider meget 

 fint mørkplettede, dets Underflade marmoreret. Ilos middelstore Exemplarer gjør sig ved 

 Siden af det plettede eller marmorerede ofte en vis Stribning gjældende, saaledes at mere 

 eller mindre tydelige, mørkere (brune) og lysere (gullige) Striber skifte langs hen ad Krop- 

 pens Sider, medens Ryggen bevarer sin ensartet mørke Karakter. 1 det hele kan man vel 

 sige, at jo yngre Exemplarerne. ere, desto lysere er Grundfarven øg desto livligere Teg- 



') De i Klamre [] satte Tal repræsentere de sjældnere forekommende Tilfælde. 



2 ) Jeg antager, at de allerforreste porefri Skæl i Sideliniens Skælrække ikke ere medregnede af Gün- 

 ther; lægges der 2 eller 3 til for dem, faas Tal, der komme nær til eller falde sammen med de 

 ovenfor angivne Minima og Muxima. 



3 ) Ifølge Steindachner (1. c.) ere 31. patana og aimara Val. fra Cayenne og sandsynligvis M. teres 

 V. (Maracaibo) heller ikke artsforskjellige fra 31. trahira, og 31. microlepis fra Central-Amerika 

 maaske kun en local Afart; med andre Ord: der kjendes kun 1 sikker Art af 31acrodon-S\xglen. 



Vidensk Sclsk Skr., 5 Række, naturviUcnsk. og mathim. Afd. XII. 2. 24 



