188 



Afledningsgrøft. Den bidor nemlig — som naturligt er for en dyndslugende Fisk — ikke 

 paa Krog. 



Skjønt jeg har trot at burde med Rbdt. opstille denne Art som ny, er jeg dog ingen- 

 lunde vis paa, at den ikke er identisk med C. Gilberti (Q. G.) fra Rio Janeiros Omegn. 

 Valenciennes angiver Højden til en Fjerdedel af Totallængden bos et 4 Tommer langt 

 Exemplar, og pleje end Exemplarer af denne Størrelse, ja selv yngre, af C. albula, at være 

 forholdsvis bøjere, vil man dog kunne, træffe delte Forbold mellem Højde og Længde, f. Ex. 

 bos Exemplarer paa 3 3 / 4 Tommes Længde; Figuren i Freycinets Rejse («Uranie» t. 48, f. I.) 

 viser i øvrigt et Forhold som 1 : 3'/o. V. angiver endvidere 41 Skæl i Sidelinien, hvilket er 2 

 mere end jeg bar fundet selv bos de Exemplarer, der havde flest; men dette synes dog at 

 være en vel rinire Afvigelse til alene derpaa at begrunde en Artsforskjel , saa meget mere 

 som man paa Afbildningen ikke tæller nær saa mange, nemlig kun 3G. Staaletallet bringes 

 let i Overensstemmelse ved at antage, at den rudimentære Straale forrest i Rygfinnen ikke 

 er regnet med, og at den spaltede Straale sidst i Ryg- og Gatfinnen kun er regnet for én. 

 Herimod viser Afbildningen Bugfinnerne siddende under den forreste Hel af Rygfinnen, 

 altsaa længere fortil end bos C. albula, og dette tør jeg ikke bortforklare som en blol 

 Unøjagtighed af Tegneren. Kun en umiddelbar Sammenligning med C. Gilberti vil kunne 

 afgjøre, om Arten fra Minas er identisk med den, hvad jeg dog foreløbig maa anse for 

 mindre sandsynligt. — Hen ligeledes sydbrasilianske C. voga Hensel («Archiv f. Naturg.» 

 1870, S. 78), kommer C. albula meget nær i Henseende til Straaletal og Sideliniens Skæl- 

 lal, men afviger ved flere andre Karakterer, f. Ex. at Hovedets Længde indeholdes over 4 

 (4 1 /5) Gang i Totallængden (uden Halefinnen), ved større Afstand mellem Ojnene, ved at 

 Bugfinnerne kun naa halvvejs til Gattet o. s. v. Med den har jeg derfor ikke heller og 

 endnu mindre kunnet identificere den. 1 ) 



') (Senere Anmærkning.) Efter at jeg har modtaget Steindachners nye Beskrivelse af Curimatus 

 Gilberti (med hvilken han identificerer den ovenfor nævnte C. voga H), er min Mistanke, at den i 

 Mellem - Brasilien fundne Form (C. albula) vilde vise sig at være identisk med den sydbrasilianske, 

 næsten hævet til Vished. Da St. har kunnet undersoge mange Exemplarer fra Syd-Brasiliens Flo- 

 der og har fundet Skællenes Antal i Sidelinien at variere fra 37 — 41, samt angiver, al liugfinnerne 

 ere fæstede noget bagved Rygfinnens Begyndelse, bortfalde, synes det, mine egentlige Grunde til at 

 holde dem ude fra hinanden. Mærkeligt er det dog, at den sydbrasilianske Form bliver saa meget 

 større (8V2 Tomme) end den i Minas Geraes. Da en umiddelbar Sammenligning mellem syd- og 

 mellembrasilianske Exemplarer ikke har fundet Sted , har jeg ikke endnu villet ændre det Navn, 

 hvorunder den er bleven kortelig karakteriseret i ■Vid. Selsk Overs.« for 1874. 



En Eemiodus i Plata flo den. Jeg vil her ikke lade uomtalt, at der i Platafloden findes 

 en hidtil ubeskreven Ilemiodus-Kn. Under den noget besynderlige Benævnelse «Leuciscus» og frem- 

 deles med Paaskrift »Januar 1841, Platafloden», alt med afdode Professor Krøyers Haand, fandt jeg 

 nemlig for kort Tid siden tilfældigvis i det tidligere kongelige naturhistoriske Museums Magasin et 

 lille Glas, som indeholdt lo smaa Characiner. Den ene af dem maa henføres til Slægten Bemiodus; 

 den er 30 mm lang (til Halefmnen), hvoraf Hovedets Længde, der er lidt slorre end Legemets største 



