79 



199 



begge de andre; de kunne hos nogle Individer være blegere og mindre skarpt begrænsede 

 end hos andre, undertiden endog hos samme Individ mindre udviklede paa den ene end 

 paa den anden Side; men ganske at mangle synes de aldrig, og deres Udseende er efter 

 min Erfaring fuldkommen uafhængig af Fiskens Alder og Størrelse. Rygfinnen og Hale- 

 finnen ere grønlig brune; Gatfinnen og Bugfinnen have undertiden en smudsiggul Farve, 

 undertiden vise de en svag Orangetinte; Brystfinnerne ere næsten farveløse. Øjets Horn- 

 hinde er sølvfarvet, hist og her plettet med sort." (R.) Hertil maa jeg endnu føje, at yngre 

 Exemplarer have en tæt Række af mere eller mindre tydelige Tværbaand over Ryggen — 

 en Tegning som overhovedet synes at være meget almindelig hos Fiskene af denne Slægt 

 i deres yngre Aar. Skjønt der til forskjellige Tider er bragt Reinhardt ikke faa Exem- 

 plarer og deriblandt Hunner, som vare fulde af Rogn og altsaa vel tør antages at have 

 omtrent naat Artens sædvanlige Størrelse, har R. aldrig set nogen, der var mere end 9 

 Tommer lang 1 ). 



Denne Art forekommer ikke blot i Rio das Vel h as og dens Bifloder, men ogsaa 

 i de stillestaaende Vande og i Søerne i dens Floddal, f. Ex. i Lagoa Santa; Reinhardt 

 bemærker imidlertid, at det Exemplar, som han har set fra denne Sø, er forholdsvis lidt 

 højere end den i Floderne forekommende Form, men da han ikke har kunnet finde andre 

 Afvigelser og kun har kunnet undersøge dette ene omtrent halvvoxne, 5 — 6 Tommer lange 

 Exemplar, maa han henstille til fremtidige Undersøgere af disse Egnes Fiskefauna, om 

 denne Forskjel er konstant og kan tillægges større Betydning. 



«Artens Uegetid synes at falde i Begyndelsen af Marts Maaned; thi hos Hunner, 

 der bragtes mig i Slutningen af Februar, vare Rognsækkene saa stærkt udspilede, at de 

 bleggrønne Korn allerede begyndte at træde ud af Kjønsaabningen, naar man klemte Fisken 

 eller lagde den i Brændevin. Den bider villig paa Krog, i det mindste i Forplantningstiden, 

 men er paa Grund af sin ringe Størrelse ikke af nogen Betydning som Fødemiddel, f 

 Omegnen af Landsbyen Lagoa Santa kaldes den sædvanlig simpelt hen «Timboré», 

 et indisk Ord, der muligvis oprindelig i Guarani -Sproget har betegnet en bestemt Art, 

 men som nu anvendes iflæng paa alle de smaa der forekommende Leporiner; vil man 

 imidlertid udtrykkelig betegne denne Art i Modsætning til de andre, benævnes den af mange 

 «Timboré pintado» o: den plettede Timboré. 



6. Leporinus tæniatus Rhdt. 



(Tab. IV, fig. 11.) 



Af denne Art har Reinhardt hjembragt et større Antal Exemplarer, af hvilke dog 

 intet er over 8V2 Tomme langt. Legemets største Højde indeholdes hos de mere lang- 



Ifelge d'Orbigny skulde L. oblimdens i Platafloden naa en Længde af 2G — 27 Tommer. 



