206 



86 



maatte beholde del sidst anførte Navn; dog er herved at mærke, at Valenciennes 

 angiver 45 Skæl i Sidelinien. Skjøndt ingen af de nævnte Forfattere anfører de fra Næse- 

 borenes Stilling og Gjællehudens Forhold laante Karakterer, i Kraft af hvilke jeg maa anse 

 denne Art for generisk eller subgenerisk forskjellig fra de ægte Leporiner, er der vistnok 

 al Grund til at formode, at de af dem beskrevne Former under alle Omstændigheder ville 

 vise sig i dette Forhold at stemme med V elh as- Elodens Leporellus. For den Muligheds 

 Skyld, at en umiddelbar Sammenligning skulde have det Resultat, at de i Goyaz, Mato 

 Grosso og Minas Geraes forekommende Leporeller ere specifisk forskjellige, har jeg 

 ovenfor tilføjet det Artsnavn som Prof. Reinhardt havde givet den, førend Kners Reskri- 

 velse udkom, for at det eventuelt kan indtræde i sin Ret. 



Slægten Tetragonopterus. 



De 5 Arter af denne Slægt, som Reinhardt har hjembragt fra Lagoa Santa og 

 dens Omegn, høre til dem, hvor Gatfmnestraalernes Antal ikke overstiger 10, hvor Over- 

 kjævebenet er næsten eller ganske tandløst og i det højeste naar hen under Øjets forreste Del, 

 og hvor Rygfinnens Fæste ligger (om end kun lidt) bagved Rugfinnernes. De staa altsaa hinanden 

 overmaade nær, og skjønt Undersøgelsesmaterialet, der har foreligget, beløber sig til i alt 

 over 600 Exemplarer, har det været forbundet med Vanskeligheder, som maaske ikke alle 

 ere blevne overvundne, at drage Grænsen mellem Arterne 1 ). Legemsformen frembyder 

 ganske vist Forskjelligheder : en Art er mere høj, andre mere langstrakte eller smækre, 

 men dels undergaar dette Forhold store Forandringer med Alderen, saa at Ungerne af 

 den høje Art ere omtrent lige saa smækre som Unger af samme Størrelse af de mere 

 langstrakte Arter; dels er den, som det vil ses af de følgende Specialbeskrivelser, navnlig 

 af T. lacustris, underkastet saa store individuelle Forskjelligheder, at en Art, som ellers i 

 det hele udmærker sig ved sin Højde, kan, selv som udvoxen, optræde med lige saa smækker 

 en Figur som de andre. Skælrækkernes. Antal er ganske vist ogsaa til en vis Grad 

 forskjelligt hos de forskjellige Arter; en har f. Ex. 34 — 35 Skæl langs med Sidelinien, en 

 anden 33 — 38, en tredje 38 — 39; men absolute Grænser faar man saaledes heller ikke 

 ad denne Vej. De vandrette Skælrækkers Antal kan ligeledes kun benyttes med Varsomhed; 

 thi hos de fleste Arter finder man en Variation af 1 , stundom af 2 eller muligvis endog 

 af 3 Skælrækker paa Forkroppen, saa vel over som under Sidelinien. Nogle Arter have 

 gjennemgaaende faa, andre mange Viftestriber paa Skællene, men dels tiltage disse 

 Stribers Antal med Alderen, saa at Ungen altid har færre, stundom meget færre, end 



') Om det møjsommelige og lidet tilfredsstillende, der er forbundet med Bearbejdelsen af denne Slægt, 

 har allerede Dr. Rein hold Henset udtalt sig i Anledning af de sydbrasilianske Arter (Archiv f. 

 Naturgeschichte, XXXVI, 1 Bd., S. 82). 



