97 



217 



12. Tetragonopteriis gracilis Rhdt. 



(Tab. V, fig. 16.) 



Af denne lille Art har Prof. Reinhardt hjembragt et større Antal Exemplarer, af 

 hvilke dog intet er over 40 mm eller omtrent l 1 /« Tomme langt, Halefinnens Spidser med- 

 regnede. Dr. Lnnd har imidlertid hjemsendt et Exemplar, der var 43 mm og et der var 

 50 mm langt; «men det er ej én blandt tusinde, der naar denne Størrelse; det fangedes paa 

 Krog og er det eneste Exemplar, der nogensinde har bidt paa». Fisken benævnes i Brasi- 

 lien «Piabinha branca» og er ikke kjendt udenfor Søen Lagoa Santa. 



Legemsformen er særdeles smækker; Højden indeholdes 3V4 — 4 Gange i Totallæng- 

 den (regnet paa sædvanlig Maade), Hovedets Længde 4 Gange; Øjets Tværmaal er knap det 

 halve af sidst nævnte, men noget større end Pandens Brede, undertiden næsten det dob- 

 belte af denne. Rygfinnens Begyndelse ligger lige langt fra Snudespidsen og Roden af den 

 stærkt kløftede Halefinne , lidt bagved Bugfinnernes Fæste; derimod falder Gatfinnens Be- 

 gyndelse i samme lodrette Linie som Rygfinnens sidste Straale. Brystfinnerne naa til Bug- 

 finnerne. Rygfinnens Højde er lig med eller lidt større end dens Afstand fra Hudfinnen 

 og Hg med dens egen dobbelte Længde; ogsaa Gatfinnen er høj fortil, men ikke fuldt saa 

 høj som Rygfinnen. At den anden Tand fra Midten i Underkjæven er lidt mindre end 

 sine Naboer, er maaske nok saa tydeligt her som hos de større Arter. De fire større 

 Underkjævetænder have hver 5 Spidser, de mindre kun 1, med Undtagelse af den forreste 

 af dem, der danner Overgangen til de større; de forreste Tænder paa Mellemkjævebenet, 

 3 — 4 paa hver Side, have som sædvanlig 3 Spidser, de i anden Række fra 3 til 5. Skællene 

 ere store; der er oftest 2 — 3, højst 6 — 7 Viftestriber paa hvert af dem, og deres Antal i 

 en Længderække er 32 eller 33, af hvilke dog kun de forreste 6, 9 eller 12 bære Sidelinie, 

 samt 5 Rækker over og 4 under denne, paa Forkroppen, foruden de uparrede. Straalernes 

 Antal er: D: 2.9; V: 8; A: 3— 4 -f- 18 — 20. Paa de opbevarede Exemplarer har Ryggen en 

 mat gulbrun Farve med en mørk Stribe i selve Ryglinien, Siderne og Bugen derimod for 

 største Delen en stærk Sølvglans, og dette sølvblanke Skælparti er adskilt fra det matte 

 Rygparti ved en skarp, men temmelig fin sølvgraa Linie. Farven af den levende Fisk be- 

 skrives saaledes: « Ryggen grønlig, Bugsiden sølvglinsende, Iris sølvfarvet; i Vandet vise 

 Finnerne, der, naar Fisken tages op af Vandet, synes graalige, en rigere Farvning, nemlig 

 Halefinnen ved Roden bleg zinnoberrødlig, mod Randen sortagtig, dog atter kantet lige i 

 denne med en mælkehvid, meget fin Bræmme, der bliver lidt bredere i begge Hjørner af 

 Fligene; undertiden er den rødlige Farve ved Roden blegere, undertiden stærkere, under- 

 tiden mere gullig ; lige paa Grænsen af Halen og Halefinnen findes en sort Plet. Rygfin- 

 nen er ligeledes zinnoberrødlig, ved Grunden dog endnu blegere end Halefiunen, langs den 

 forreste Rand mælkehvid ligesom Spidsen; mod den øverste Rand fremtræder et svagt sort- 



Vidensk. Selsk. Skr., 5 Række, naturvidensk. og mathem. Afd. XII. 2. 28 



