99 



219 



længden (til Halefinnen), Hovedets Længde over 4 Gange; Øjets Tværmaal er det halve eller 

 to Femtedele af Hovedets Længde og større end Pandens Brede. Rygfinnen er som hos 

 de andre Arter anbragt over Mellemrummet mellem Bugfinnerne og Gatfinnen; dens Højde 

 er storre end dens Afstand fra Hudfinnen, hvor denne er tilstede; Brystfinnerne naa ikke 

 til Bugfinnérne. Af Underkjævens Tænder ere de fire storre paa hver Side trespidsede 

 (den anden meget mindre end de andre), de øvrige enspidsede, med Undtagelse af den 

 første (5te), der kan have en lille Sidespids. 1 hver Mellemkjæve findes 3 — 4 smaa Tæn- 

 der i første Bække, i anden 4 — 5 større, med ikke over 3 Spidser; den Midten nærmeste 

 har egentlig kun 2, da den tredje Spids nærmest Midtlinien er yderst lille eller helt for- 

 svunden. Der er 30 — 3.2 Skæl langs hen ad Siden, af hvilke dog kun de 4 — 7 første bære 

 Sidelinie, og J over og under Sidelinien, fortil. Viftestribernes Antal overskrider næppe 4, 

 hvor det er størst. S t raal e t al 1 c t er: I) : 2 + S — 9 ; V: 7; A: 3—4 + 14 — 15. Bugfin- 

 nernes Tal er især karakteristisk, da alle de andre Arter i Velhas-Dalen have 8 Bugfinne- 

 straaler. Den levende Fisk har i Vandet følgende Farver: «En levende, ofte næsten aldeles 

 ren og dyb orangerød Farve er udbredt over hele Rygsiden ; ned ad Siderne udbreder sig et Sølv- 

 skjær, men i visse Belysninger viser den røde Farve sig ogsaa her, om end lidt lysere end 

 paa Højryggen; Bugen er ligeledes sølvglinsende, i visse Retninger med rødlige Reflexer, 

 Iris rødliggylden; Finnerne levende orangerøde; det forreste Hjørne af Ryg- og Gatfinnen 

 samt Spidserne af Halefinnens Flige ere silkeagtig h\ ide , og disse hvide Spidser stikke i 

 Vandet stærkt af mod de for øvrigt røde Finner. Kroppens røde Farve kan være renere 

 eller smudsigere og blegere; de største Individer ere sædvanlig de smukkest farved« ». Det 

 fremgaar i øvrigt af Reinhardts Optegnelser, at Hunnerne ere mere gulliggrønne, med 

 en kun svag rødlig Tone. og at de røde Individer (Hannerne) blive maaske vel saa store 

 som de andre, men ere ikke fuldt saa talrige. — Opbevaret i Brændevin har T. nanus om- 

 trent samme Udseende som T. gracilis: de sølvblanke Sider afgrænses fra Ryggen ved en 

 mørk Stribe, der fortsætter sig som en rudeformig Plet paa Haleroden og en mere eller 

 mindre tydelig sort Linie til Kløften i Halefinnen; ogsaa den mørke Ryglinie findes her, 

 men den er ikke lige tydelig hos alle Individer. 



14. Chirodon piaba Ltk. • 



Iblandt en Del Exemplarer af Tetragonopterus rivularis, fangne i «Ribeirao do 

 mato», var der et eneste Exemplar af en lille «Piaba», som kun afviger fra Slægten Chi- 

 rodon (Cheirodon), saaledes som denne karakteriseres af Günther 1 ), ved paa hvert Over- 

 kjæveben at have to eller tre veludviklede Tænder af lignende Beskaffenhed som paa Mel- 

 lemkjævebenene , medens de nævnte Knogler hos Chirodon opføres som tandløse. Herved 



') Catalogue of the Fishes in the British Museum. Vol. 5th. p. 33». 



2S* 



