232 



112 



det Cuvierske «brevidens», som Valenciennes 1 ) (rigtignok af lidet sigende Grunde) havde 

 forkastet, maa jeg med Prof. Reinhardt bemærke, at Salminus Cuvieri Val. sikkert ikke 

 kan være C u vier s Hydrocyon brevidens, som efter Originalbeskrivelsen har over 100 Skæl 

 langs Siden af Kroppen og 30 i Højden og derfor snarere er identisk med den i Plata- 

 Floden levende Art"). Valenciennes berører ikke denne Forskjel mellem det lille muti- 

 lerede Exemplar fra Cabinettet i Ajuda og det af St. Hilair e hjembragte med et eneste 

 Ord, og han maa derfor antages ganske at have overset den. 



17. Xiphorhamphus lacustris Rhdt. 



hører til den Afdeling af Slægten, som har tb store Tænder (foruden flere mindre) paa 

 den forreste Del af Overkjævebenet. Af de beskrevne Arter kommer den nærmest 

 til X. feroæ Gthr. fra Essequibo, ja den staar endog denne saa nær, at der vel kunde 

 rejses Tvivl, om de virkelig ere artsforskjellige, hvilket dog paa Grund af den geografiske 

 Afstand maa anses for det sandsynligste. Hovedets Længde indeholdes i Almindelighed 3^2 

 Gang (3*/3 til 3 3 /s) i Totallængden fra Snudespidsen til det Punkt paa Halefinnen, hvor Skæl- 

 klædningen standser; den største Højde hos yngre Exemplarer næsten 5, hos ældre 4'/a 

 Gang i den samme Totallængde. Yngre Exemplarer ere mere kortsnudede end ældre ; hos 

 hine er Snudens Længde lig med, hos disse større end Afstanden fra Øjets Midte til For- 

 randen af Forgjællelaaget. Øjets Tværmaal indeholdes hos ældre G — &k Gang i Hovedets 

 Længde, hos yngre kun 5 eller derunder; kun hos slige yngre Exemplarer er det større 

 end Snudens halve Længde, hos ældre nærmere en Tredjedel af denne. Hos disse naar 

 Enden af Overkjævebenet lidt (f. Ex. 3 mm ) bagved Øjehulens Bagrand, hos de yngste falder 

 den lige under denne. Som hos andre beslægtede Arter bærer hvert Mellemkjæveben 2 

 større Tænder foruden flere mindre; hvert Overkjæveben ligeledes to større foruden flere 

 mindre og foruden de meget smaa, der indtage dens bageste Del; hver Underkjævegren 

 c. 4 (3 — 5) større, foruden middelstore og mindre. Rygfinnen begynder i Almindeliglied 

 ubetydeligt bagved Midten af Afstanden mellem Nakken (Hjærneskallens bageste Spidse) og 

 de øverste korte Ilalefinnestraaler, sjældnere lige midt imellem disse Punkter; den er meget 

 højere end den er lang (ved Grunden), men dog ikke dobbelt saa høj (Højden regnet lig 

 Længden af dens længste Straaler) som lang; dens Højde er endvidere lig med eller lidt 



') Naar Valenciennes beretter at denne Fisk «ved Rio Janeiro i Provinsen Minas» benævnes 

 • Barro (skal være «Barra») de Jiquilibå«, er dette aabenbart en Misforstaaelse af Navnet paa det Sted, 

 hvor Ménétriés havde faaet Fisken, som om det var dens Trivialnavn. 



'') Et ungt Exemplar af en Salminus fra I'latafloden har c. 100 Skæl i Sidelinien, IS over og 15 under 

 samme paa Forkroppen; den anden Tand i Underkjæven er ogsaa her stor, hvilket hverken angives 

 i Cuviers Beskrivelse eller antydes af Müllers og Troschels Figur af Tandforholdene hos S. 

 brevidens (Horæ ichthyologicæ, I & II, Tab. VIII, f. 3). 



