236 I IH 



ni Trettendedele af dens Længde, og den er ikke meget lavere bagtil (dog ikke som Cuvier 

 beskriver den, højest bagtil); heller ikke paa Gatfinnen er der nogen større Forskj el mellem 

 fortil og bagtil end at de bageste Straalers Længde omtrent er det halve af de forrestes. 

 Brystfinnernes Spidser falde over Roden af Bugfinnerne, hvorimod disse kim naa halvt 

 hen til Gatfinnen. Der er som sædvanlig en nøgen Stribe midt opad Ryggen fra Nakken 

 til Rygfinnen, og Skælklædningen naar halvt ud paa Gatfinnen i dennes bageste Del, indtil 

 en Tredjedel af dens Højde paa dens forreste Del. Skællenes Antal langs hen ad den ikke 

 meget tydelige Sidelinie vil ikke kunne angives nøjagtigere end til c. 100 eller lidt derover, 

 paa Grund af deres lidet regelmæssige Lejring. Bugtornenes 1 ) Antal — til Gattet — er 

 25 — 26; foran Gatfinnen er der en Dobbelpig eller dobbelt Henknude, derimod findes der 

 her ikke Torne paa Siderne af Gattet, som hos de ægte Serrasalmer. Straalernes Antal 

 findes at være: D: 18—20(2 4- 16—18); P: 14 — 17; V: 6-7; A: 31 32 (2—3 + 

 28—29); C: 6—7 4- 18—20 4- 6—7. 



Reinhardt beskriver Farven af den levende Fisk saaledes: "paa Højryg- 

 gen og Overfladen af Hovedet (Nakken og Panden) temmelig mørk bronze med gyldent 

 Skjær (der dog var utydeligt paa Hovedet) ; nedad Siderne af Hoved og Krop blev den 

 lysere og det gyldne Skjær kjendeligere ; endelig nedad mod Bugen næsten sølv- 

 hvid med ubetydeligt gyldent Skjær, hvorimod der lige i den skarpe Bugrand viste sig 

 Spor til en karminrød Tone, der ogsaa optraadte paa Underkjævens Sider. Finnerne vare 

 bronzefarvede som Overdelen af Hovedet, kun Bugfinnerne lysere med rødlig Tone. Ojets 

 Iris hvidlig gylden; Pupillen, der var aflang i lodret Betning, omgaves for oven og neden 

 af en aflang, perpendikulær Plet og havde nærmest om sig en meget smal, ren gylden 

 Ring«. — I en «Piranha», hvis Maveindehold undersøgtes, fandtes kun en tyk grøn Slim, 

 nogle Fiskeskæl og nogle c. 9 /a Tomme lange ovale Boller af sammenfil tede Pattedyrhaar 

 (af en Rotte eller andet lignende lille Dyr). Overhovedet har Reinhardt kun havt Grund 

 til at anse Beretningerne om Frygten for Piranhaerne for ikke lidet overdrevne, om han end 

 langtfra vil nægte, at disse Fiske under særlige Omstændigheder kunne blive farlige for 

 Dyr og Mennesker. 



Det er vistnok overmaade sandsynligt, at det er nærværende Art, som allerede er 

 beskreven af Marcgraf; at Afbildningen — hvis den overhovedet fremstiller denne Art og 

 ikke hans «Pirayœ alia species« — viser den altfor langstrakt, kan ikke komme i Betragt- 

 ning, da Beskrivelsen udtrykkelig angiver Højden til at være det halve af Længden, hvilket 

 vi have set at være ganske rigtigt, naar Halefinnen regnes med i Totallængden. Efter hvad 

 ovenfor er oplyst, kan der jo ogsaa næppe være Tvivl om, at Cui i er netop har havt den 

 foreliggende Art for sig, uagtet der vil kunne indvendes adskilligt baade mod Beskrivelsen og 



') Cuvier beskriver dem rigtigt som «liés peu saillantes, obtuses et comme espacées', men afbilder 

 dem som meget skarpe, fremtrædende og tydelige. 



