242 



122 



uafgjorte Spørgsmaal, om de Forskjelligheder i Tandforholdene, som findes indenfor denne 

 Slægt udtrykke en Arts- eller Kjønsforskjel. I agte! det Materiale af andre Myletes- Arter, 

 som jeg har kunnet benytte, hverken er stort eller særdeles godt — 6 Arter i 13 Exemplarer, 

 vistnok alle unge — vil jeg dog forudskikke en Redegjørelse for, hvilke Forskelligheder jeg 

 hos disse Myletes-YovmGV har forefundet i denne Henseende. Tændernes Antal er i Hovedsagen 

 stedse det samme: 5 i ydre og 2 i indre Række paa hverl Mellemkjæveben , 4 — 7 i den 

 ydre og 1 i den indre Række paa hver Underkjævegren. Men hos nogle Former ere de 

 indre l nderkjævelænder høje og spidse, saa at de rage op over dem i den ydre Række, 

 og de to midterste Mellemkjævetænder af forreste Rad ere adskilte ved et Mellemrum, 

 ligesom der ogsaa er et kjendeligt Mellemrum mellem de to Rækker af Mellemkjævetænder, 

 uagtet de indre af disse med deres Rod ere stillede tæt op til de ydre. Dette Forhold 

 svarer til det, som Müller og Tros c h el have afbildet i »Horse ichthyologies » (M. asteriad 

 T. X, f. 2 a), og jeg har gjenfundet det hos .Museets fra Berliner -Museet stammende 

 Exemplarer af Myletes asteiias og hypsauchen. samt hos en M. ellipticus. Hos andre Former 

 (f. Ex. Myletes discoideus Kn.) finder jeg derimod ikke noget Mellemrum i Midten mellem 

 de forreste .Mellemkjævetænder, de indre af disse staa tæt op til de. ydre, og de indre 

 Underkjævetænder ere ganske lave og kun at betragte som rudimentære; og i det bele 

 taget ere Tænderne hos disse Former, — der aabenbart svare til Valenciennes' s Slægt 

 Tometes og til Muller og Troschels Myleus (»Horæ Ichthyologicae» t. XI, f. la: MyleuÅ 

 setiger), naar man med Kner vil antage (hvad vistnok i høj Grad har Rimeligheden for sig), 

 at de sidst nævnte Forfattere (og Valenciennes til Dels) have overset de smaa indre 

 Tænder i Underkjæven — mere sammentrykte og skærende, hos de først nævnte, de ægte 

 Myleter, derimod tykkere og mere primatiske, mere bestemte til at knuse. Støttet paa sin 

 Undersøgelse af Myletes seliger antog Kner imidlertid, at denne Forskjel var en Kjøns- 

 forskjel, saaledes at Hunnerne havde det først beskrevne, Hannerne det sidst be-i 

 skrevne Forbold (Jfr. Afbildningerne af Tænderne hos begge Kjon af M. setiger, i Kners 

 Afhandling om Characinerne, 1. c. t. I, f. G a og 6 b samt den nærmere Redegjørelse S. 28 

 og 29). Uagtet det synes vanskeligt at forklare, hvorfor Han og Hun skulde have Tæn4 

 derne uddannede paa to om en noget forskjellig Føde vidnende Maader, maa jeg dog ind- 

 rømme, at jeg har gjort to Erfaringer, som snarest bestyrke Rigtigheden af den Knerske 

 Anskuelse; den ene ér den, al Museet besidder et fra Berliner -Museet erhvervet Exemplar 

 af «Myletes SchomburgMù M. Tr. med det sidst nævnte Tandforhold, uagtet man af, Origi- 

 nalbeskrivelsen skulde forudsætte det først nævnte; den anden er den, at af 5 yngre 

 Exemplarer tilsyneladende af en og samme Art (jeg antager M. rubripinnis) have A det 

 sidst beskrevne, 1 det først beskrevne Tandforhold. Men paa den anden Side taler den i 

 Rio das Velhas levende Art ikke for Hypothesen; begge foreliggende Exemplarer ere 

 Hunner, og dog have de i Hovedsagen det Tandforhold, som ifølge Kner skulde udmærke 



