274 



22 



indtager den samme Blads i Forhold til Kindbue - Udvæksten , som den med ringe" Forskjel 

 har hos Kæmpedovendyrene i Almindelighed; den anden Tand sidder nedenunder Kind- 

 aabningen, og de to forreste Tænder ere derfor synlige foran for Kindbuen. Men da 

 Snuden forlænger sig langt foran for Tandrækken, er dog den forreste Halvdel af Overkjæbe- 

 benene tandløs, og ved en løselig Betragtning kan det derfor synes, som om Tandrækken 

 var rykket temmelig langt tilbage. De to Tandrader convergere ganske lidt bagtil, og Af- 

 standen mellem dem fortil udgjør paa det Nærmeste det Dobbelte af den forreste Tands 

 Brede udenfra indad. Ganefladen tiltager lidt i lirede ved Tandrækkens Begyndelse; foran 

 for denne er den noget hvælvet i Tværretningen, længere bagtil synes den at blive flad; 

 men da den der er overtrukken af en temmelig tyk Lerskorpe, og da alle den venstre 

 Underkjæbegrens Tænder ere sintrede fast til den, er det ikke ret vel muligt at afgjøre det 

 med Sikkerhed. Af de samme Grunde lader der sig heller ikke sige Synderligt om Smaa- 

 hullerne i Ganen; at dømme efter dennes forreste Del, som ikke er skjult af nogen Ler- 

 skorpe, synes de imidlertid at være ligesaa talrige hos Coelodon, som de pleje at være hos 

 de megatherioide Dyr. Ogsaa Sømmene mellem Overkjæbebenene og Ganebenene (ossa 

 palatina) ere skjulte af Lerskorpen ; Alt, hvad der derfor med Sikkerhed kan siges om disse 

 sidstnævnte lien, er, at de under alle Omstændigheder ere smaa ligesom hos Familiens 

 øvrige Slægter, og at Ganens bageste Rand er forsynet med et afrundet Indsnit, som dog 

 ikke er dybt nok til at naa hen i Linie med den bageste Tand, ganske som det i Alminde- 

 lighed er Tilfældet hos Kæmpedovendyrene med Undtagelse af iVlegatheriet, hos hvilket det 

 omtalte, Indsnit er dybere og naar hen i Linie med den forreste Rand af den bageste 

 Tand bule. 



De af Hovedskallens forskjellige Knogler, som maa siges at frembyde størst Inter- 

 esse, ere aabenbart Vingebenene {ossa pterygoidea) x ) De ere nemlig svulmede op og om- 

 dannede til aflange, stærkt hvælvede, tyndvæggede Henblærer eller «Bullae», som naa ben 

 til Trommelnden og Tindingebenets perioliske Del, og som have et saadant Omfang, at der 

 paa det Sted, hvor de ind ad til nærme sig hinanden mest, kun er et omtrent fem Milli- 

 metre bredt Mellemrum mellem dem. liag til blive disse Benblærer bredere og deles ud- 

 vendigt ved en bred og dyb Længdefure hver især i to Partier, af hvilke det ydre springer 

 stærkest frem i lodret Retning og derfor rager op over det andetø naar Kraniets Underside 

 vendes opad, hvorimod det ikke strækker sig fuldt saa langt bagtil som det indre og er 

 noget smallere end dette. 



En lignende blæreformig Udvidelse af Vingebenene forekommer ogsaa hos visse af 

 Nutidens Dovendyr, nemlig hos Bradypus torquatus, III. 8 ) og især bos Choloepus- Slægten ; 



') Tab. 1. Fig. 1 -2, 9. 



2 ) Som bekjendt har .1. E. Gray delt Bradypus- Slægten i to, af hvilke den ene, som har opsvulmede 

 Vingeben, har beholdt Navnet Bradypm, medens han giver den anden, hos hvilken disse Ben have 



