33 



285 



om der end paa denne Maade bliver et færre Antal Tænder hos denne Slægt end hos alle 

 de øvrige megatherioide Dyr, hvis Tandsystem man hidtil har lært at kjende. 



Ved at berøre den Mulighed, at Tændernes Tal kunde vokse med den fremskridende 

 Alder, tilføjer Professor Gervais tillige, ligesom i Forbigaaende , en Bemærkning om et 

 Tandskifte 1 ). Det er, saavidt jeg véd, første Gang Nogen har sagt at have set et Tand- 

 skifte hos et Kæmpedovendyr, og Iagttagelsen vilde, hvis den bekræftede sig, unægtelig 

 være af stor Betydning og Rækkevidde. Jeg har derfor naturligvis ladet det være mig 

 magtpaaliggende at se meget nøje efter, men maa bestemt forsikkre, at Gervais har skuffet 

 sig. Hans Ord ere: «on voit même, au dessous de la première dent inférieure, un germe 

 appartenant à la seconde dentition»; den i Brug værende forreste Underkjæbetand skal 

 altsaa i Følge ham være en Mælketand. Det er den venstre Underkjæbegren, i hvilken han 

 har troet at se en Afløser eller Kronhætten af en slig ligge nedenunder den tjenstgjørende 

 Tand; denne Kjæbegren er nemlig knækket tværs over ved den forreste Tand; men det 

 afbrækkede Stykke er atter sintret fast til Resten af Kjæben næsten uden at være bragt ud 

 af sin Stilling, kun er der udvendig fremkommet en lang Spalte, der fører ind i Tandhulen. 

 Denne sidste viser sig at være overmaade dyb , saa at Benets Tykkelse i Bunden af den 

 ikkun er et Par Millimetre; den nederste Del af den udfyldes fuldstændigt af den hule, 

 meget tyndvæggede Ende af en Tand, som naar helt ned til Bunden, og ved forsigtigt at 

 udvide Spalten og saa vidt muligt at fjerne det Støv og Ler, som gjennem Sprækken er 

 trængt ind i Tandhulen, var det ikke vanskeligt at komme til Klarhed om, al det er den 

 fungerende forreste Underkjæbetand, som strækker sig helt ned til Tandhulens Bund, og at 

 der ligesaa lidt er nogen Kronhætte af en Afløserland neden under den, som Plads til en 

 saadan. Vi have set (S. 20), at ogsaa den højre Underkjæbegren er brækket; Brudet har 

 spaltet den bageste Tandhule paa langs, men har ikke beskadiget selve Tanden. Den Gang 

 Professor Gervais saa Kraniet, var det afbrækkede Stykke igjen kittet fast; men jeg har 

 senere atter opblødt og løsnet Kittet og derved faaet Lejlighed til at forvisse mig om, at 

 denne Tandhule er fuldkommen ligesaa dyb som den forreste, at Tandens hule Ende fylder 

 den lige ned til Bunden , og at der heller ikke paa detle Sted er mindste Spor til nogen 

 Afløser- Tand. Forholdet er altsaa hos Coelodon ganske som hos Kæmpedovendyrene i 

 Almindelighed; der finder aldeles ikke noget Tandskifte Sted. 



Vi skulle nu vende os til den nærmere Beskrivelse af selve Tænderne. De sidde 

 alle i ligestor Afstand indbyrdes, og Mellemrummene mellem dem ere temmelig store i For- 

 hold til deres egen Størrelse, idet de ere tre til fire Millimetre fjernede fra hverandre. 

 Fremdeles rage Tænderne usædvanligt langt frem af Tandhulerne; disses øverste Rand er 

 noget skjæv saaledes, at der i Overkjæben kommer et lidt længere Stykke af Tænderne 



i) i. c. _ Gervais gjenlager senere denne Bemærkning i Journal ile Zoologie, T. 2 (1873). P. 434. 



Vidensk Selsk. Skr , 5 Række, nsturr. ng math. Afd XII. 3. 37 



