288 



30 



derfor ogsaa klart, at ingen af dem kan støtte sig til en virkelig Iagttagelse, men maa hvile 

 paa Formodninger og Slutninger fra Forholdene hos mere eller mindre beslægtede Dyre- 

 former, og der kan neppe være Tvivl om, at hans sidste Angivelse kun er fremkaldt ved 

 Henblik paa Slægten Bradypus , med hvis Tænder han syntes, at Tandsættet hos Coelodon 

 viste stor Overensstemmelse. 



Nu da Coelodon-S\ægtens Tandsæt endelig er blevet tilfulde bekjendt, er det imidlertid 

 ikke vanskeligt at se, at det er Dr. Lunds første Angivelse, som er den rigtige. De to ovenfor 

 beskrevne Tænder fra Maquiné-Hulen ere aabenbart den højre og venstre bageste Overkjæbe- 

 tand, thi det er jo blot paa dette Sted i Munden, at der hos Coelodon - Slægten findes en 

 slig smal, kun med en enkelt Tværkam forsynet Tand; den convekse af Tændernes to brede 

 Flader vender altsaa bagtil. Men skjøndt disse to Tænder saaledes til Dels besidde de for 

 den bageste Overkjæbetand væsenlige Særkjender, afvige de dog i en vis Henseende fra den 

 tilsvarende Tand i det i Escrivania - Hulen fundne Kranie; thi den bageste Flade af denne 

 sidstnævnte Tand er kun ganske svagt udhulet i sin hele Brede, men ikke forsynet med 

 en tydelig og dyb Rende. At skyde denne Afvigelse til Side som uvæsenlig gaar, efter 

 min Mening, i alle Fald indtil videre, ikke an, og Forskjellen mellem Coelodon maquinemis 

 og Coelodon escrivanensis bliver altsaa den, at den bageste Overkjæbetand er forsynet med 

 en smal og dyb Ilende hos den førstnævnte, medens den er glat hos den sidste. 



3. Hvirvclradcii (columna vertebralis). 



Der er desværre ikke meget at berette om denne Del af Skelettet. Hvad der er 

 tilstede, for en stor Del endog kun i Stumper og Stykker, er blot lidt over Halvdelen af det 

 det hele Antal Hvirvler, som Hvirvelraden, efter Analogi at slutte, maa have talt. Det er 

 end ikke muligt at komme til ganske sikker Kundskab om, hvor mange Hvirvler de fore- 

 liggende Brudstykker repræsentere; thi i flere Tilfælde ere Hvirvelbuerne brækkede af 

 Hvirvellegemerne ; paa disse sidste have Endepladerne for en stor Del løsnet sig og ere 

 gaaede tabt, og det lader sig neppe udfinde, hvor mange af de fundne Hvirvelbuer og 

 Hvirvellegemer der høre sammen. 



Det Afsnit af Hvirvelraden, som foreligger fuldstændigst, er Halsen; der haves 

 nemlig fem Halshvirvler (vertebrœ cervicales), som aabenbart have ligget begravede i Hulen 

 sammenkittede (dog ikke i deres naturlige Rækkefølge) til en eneste Klump, der atter var 

 sintret fast til Undersiden af Hovedskallen. Men enten under selve Udgravningen eller ved 

 den første Rensning er (som man vil have set S. 266) den til Kraniet fastkittede Hvirvel, 

 Taphvirvlen , knækket over, saaledes at dens Legeme er blevet siddende fast paa dette, 

 medens den største Del af Buen er forbleven i Forbindelse med de øvrige Halshvirvler. 

 Den sammenhængende Klump, som disse oprindelig dannede, er dernæst atter sønderbrudt 



