39 



291 



leptocephalum 1 }, Mylodon robustus*) og Megalonyx jejfersonii*). Tilstedeværelsen af denne 

 Kanal afgjør altsaa Intet med Hensyn til den omtalte Halshvirvels Plads i Rækkefølgen. 

 Mangelen af en Ledflade for Hovedet af det første Ribben kunde ved første Betragtning 

 friste til at antage Hvirvelen for den sjette Halshvirvel; thi den syvende Halshvirvel er ganske 

 almindelig hos Kæmpedovendyrene forsynet med med en slig Ledflade; den forekommer, i 

 Følge de foreliggende Erfaringer hos Slægterne Megatherium, Mylodon, Scelidotherium og 

 Platyonyx. Imidlertid synes den dog, foruden hos Coelodon, ogsaa at mangle hos Megalonyx, 

 i alle Fald omtaler Leidy den ikke i sin Beskrivelse af Halshvirvlerne af denne Slægt , og 

 dette vilde han vel neppe have undladt, dersom den virkelig havde været tilstede; det bør 

 fremdeles komme i Betragtning, at hos en anden Gumler, hvis Benbygning i visse Hen- 

 seender nærmer sig Kæmpedovendyrenes, nemlig Myrmecophaga jubata, fæster Hovedet af 

 det første Ribben sig heller ikke til den syvende Halshvirvels Legeme, \langelen af den 

 omtalte Ledflade er derfor ikke noget afgjørende Bevis for, at den Halshvirvel, med hvilken 

 vi beskjæftige os, nødvendigvis maa være den sjette, og derimod besidder den to andre 

 Særkjender, som tydeligt betegne den som den syvende. Det første ligger i Stillingen af 

 lamina inferior; denne Udvækst (som iøvrigt paa begge Sider er afbrudt tæt ved Roden, 

 saa at Alt, hvad der kan siges om dens Form og Størrelse, er, at den aabenbart har været 

 mindre end paa de nærmest forangaaende Halshvirvler ) udspringer nemlig indenfor Aare- 

 hullet, altsaa umiddelbart fra selve Hvirvellegemet, og synes at have været rettet omtrent 

 lige nedad. Saaledes er lamina inferior ikke stillet paa den sjette Halshvirvel hos noget- 

 somhelst Kæmpedovendyr; og for den Sags Skyld neppe heller paa den syvende, naar 

 denne overhovedet bærer en slig Udvækst; men hos den nulevende Bradypus tridactylus 

 finder jeg, om ikke den syvende Halshvirvel (thi denne mangler hvert Spor af denne Ud- 

 vækst), saa dog den ottende forsynet med en lamina inferior, der indtager en lignende Plads, 

 som paa den her beskrevne Hvirvel, kun ikke fuldt saa nær ved Hvirvellegemet. Heri synes 

 der mig at ligge et stærkt Bevis for, at den omtalte Halshvirvel ikke kan være den sjette, og 

 saasom ingen andre Kæmpedovendyr, saavidt man véd, have flere end det normale Antal af 

 syv Halshvirvler, er det ikke rimeligt, at Coelodon skulde gjøre en Undtagelse fra Reglen. 

 Allerede af disse Grunde tør den omtalte Halshvirvel antages for den syvende, og et 

 sidste Bevis for, at den ikke kan være den sjette, kan endelig hentes fra Hvirveltornen. 

 Denne er nemlig særdeles høj ; den maaler fra Bygmarvskanalen af 50 mm , medens hele 

 Hvirvlens Højde kun er 30 mm ; den tiltager i Tykkelse opad, og dens Top frembyder en 

 aflang plan Flade, saa at den i det Smaa minder om Hvirveltornen paa Megatheriets syvende 

 Halshvirvel. Endelig kan endnu anføres, at Forskjellen i Aarekanalernes Vidde paa denne 



M Owen, R. Zoology of the Voyage of II. M. S. Beagle. Fossil Mammalia. P. 84, pl. XX og XXIV. 



2 ) — - Description of the Skeleton of Mylodon robustus. P. 50. 



3 ) Leidy, J. Mem. on the Extinct Sloth Tribe of N. America. P. 22. 



