43 



295 



Det er rigtignok kun lykkedes ved Udgravningerne i Escrivania-Hulen at finde i Alt 9 

 af Halens utvivlsomt meget talrigere Hvirvler (vertebrae caudales), men de fleste af dem ere 

 i ret god Stand, og de synes tilstrækkelige til at give en nogenlunde rigtig Forestilling om 

 denne Del af Hvirvelraden. Selv den Hvirvel, som aabenbart er den forreste af de fundne, 

 bærer paa Undersiden fire Hypapofyser til Befæstelse af Hæmapofyser og kan derfor 

 ikke være den første Halehvirvel; da imidlertid begge dens Endeplader bave en meget ud- 

 præget tværelliptisk Form, og da fremdeles dens Tværudvækster tage deres Udspring dels 

 fra Hvirvelbuen og dels fra Hvirvellegemet, maa den dog vistnok være en af de forreste, 

 og der kan vel endog neppe have været flere end nogle ganske enkelte, maaske endog kun 

 en eneste foran for den. Denne Hvirvel og de to, som følge efter den i Størrelse, synes 

 dernæst at danne en uafbrudt sammenhængende Hække. Mellem den bageste af disse tre 

 Halehvirvler og den forreste af de øvrige er der derimod aabenbart en Afbrydelse i Række- 

 følgen; men der synes dog ogsaa paa dette Sted kun at mangle nogle faa, maaske to eller 

 tre Hvirvler; endelig synes atter de sidste seks af de foreliggende Halehvirvler, af hvilke 

 de to bageste ere sintrede fast til hinanden med deres Endeflader, at følge umiddelbart paa 

 hinanden, og da Hvirvelbuen paa den bageste af dem ikke er fuldstændig, men Rygmarvs- 

 kanalen allerede er forvandlet til en oventil aaben Rende, kan der, efter Forholdet hos 

 Megatherium og Mylodon at slutte, neppe have fulgt flere end nogle faa Hvirvler efter 

 denne. Man kan derfor vistnok med nogen Rimelighed antage, at Coelodon har havt hen- 

 imod en Snes Halehvirvler, altsaa omtrent det samme Tal som Megatherium (18) og Mylodon 

 (21 — 22), og Halens Uængde synes at kunne have været omtrent 45 til 50 Centimetre. 



Hvad deres Form angaar, stemme Halehvirvlerne 1 ) i det Væsenlige med dem hos 

 de andre megatherioide Dyr. Medens Fialen hos andre Gumlere saasom Bæltedyrene og 

 Myreslugerne, aftyndes meget stærkt bagtil, og Hvirvlernes Omfang derved kommer til at 

 staa i et stedse voksende Misforhold til deres Længde, forandrer hos Coelodon Forholdet 



en, rigtignok mindre betydelig, Beskadigelse. Dette Krydshen har tilhørt et meget gammelt Dyr; thi 

 ikke blot er den forreste Epifyse vokset fuldstændig fast, men der er ikke det mindste Spor til- 

 bage af den oprindelige Grændse mellem de to Hvirvler, af hvilke Brudstykket beslaar. Allerede 

 heraf fremgaar det, at dette Fragment umuligt kan være af det unge Individ, fra hvilket næsten 

 alle de øvrige, i den nævnte Hule fundne C'oeZorfon-Rester hidrøre; da der imidlertid fra samme Hule 

 haves en Tand, som nødvendigvis maa have tilhørt et andet Individ, kunde det jo tænkes, at ogsaa 

 Krydsbens-Stykket tiihørte dette andet Individ. Brudstykkets Form og den afgjørende Omstændighed, 

 at det, skjøndt det aabenbart hidrører fra et meget gammelt Individ, dog ikke har været vokset 

 sammen med Hoftebenet, maa imidlertid straks fjerne en slig Tanke, og en nærmere Undersøgelse 

 viser, at det er Krydsbenet af en temmelig lille Hest. Blandt de i Lapa de Escrivania n° j 

 fundne Dyrearter er ogsaa et enkelt Individ af en Hest, som af Dr. Lund er betegnet som «Equus 

 affinis caballo« (Meddel, af det Udbylte &c. S. 33); Krydsbens - Fragmentet stemnier i Udseende 

 ganske med de andre i denne Hule fundne Hesteknogler, og der kan neppe være Tvivl om, at det 

 jo tilhører samme Individ som disse. 

 •) Tab. II. Fig. 4-6. 



38* 



