29G 



44 



mellem Hvirvellegemernes Omfang og Længde sig kun lidl bagtil i Halen. Hvirvlerne ordne 

 sig naturligt saaledes til hinanden, at Halen danner en svag Concaviteten bagtil og opad 

 vendende Bue og med Lethed kan bøjes i denne Retning, hvorimod baade Hvirvellegemernes 

 Form og Hæmapofysernes Størrelse har vanskeliggjort Bøjningen i modsat Retning; den 

 har derfor aabenbart været en meget muskuløs og kraftig Støttehale. 



Skjendt Rygmarvskanalen i sig selv er ret rummelig gjennem den allerstørste Del 

 af Ualens Længde, ere Hvirvelbuerne dog allerede i de forreste af de foreliggende Hale- 

 hvirvler lavere end Hvirvellegemerne, og Rygmarvskanalen bredere, end den er høj. Medens 

 hos Megatheriet Hvirveltornen i Følge Owen endnu paa den ellevte Halehvirvel rager op 

 over Metapofyserne , har Halehvirvlernes Torne hos Coelodon Form af Længdekamme, som 

 end ikke i Halens forreste Halvdel naar op i Højde med de nævnte Udvækster, og hurtigt 

 aftage, indtil Tornen endelig er ganske forsvunden paa den sidste af de Hvirvler, paa hvilke 

 Hvirvelbuen endnu er lukket oventil. Selv paa den bageste af de tilstedeværende Hvirvler 

 ere de forreste Zygapofyser endnu vel uddannede, medens de bageste derimod ere for- 

 svundne. Af de til Befæstelsen af Hæmapofyserne bestemte Hypapofyser paa Under- 

 siden af Hvirvellegemerne ere de tvende bageste kj endelig større end det forreste Par; men 

 Hvirvel -Epifyserne bidrage til at danne Ledfladerne paa begge Par, om end mest paa det 

 bageste. Disse Udvækster ere endnu forholdsvis store og veludviklede selv paa den bageste 

 af de foreliggende Halehvirvler, paa hvilken Hvirvelbuen allerede er ufuldstændig. Tvær- 

 udvæksterne (processus transversi) ere kraftige og store, dog maaske forholdsvis noget kor- 

 tere end hos Familiens større Former; de ere rettede lidt skraat bagtil og nedad, og endnu 

 af ret anselig Størrelse paa den bageste af de foreliggende Halehvirvler; de ere fladtrykte; 

 deres forreste Rand er skarpkantet, den bageste tyk og afrundet. 



Der foreligger flre af Halens Hæmapofyser; de tre af disse , ere løse og have 

 aabenbart havt deres Plads i den forreste Halvdel af Halen; den fjerde er i en noget for- 

 rykket Stilling sintret fast til de tvende bageste af de foreliggende Hvirvler og har vistnok 

 ogsaa oprindeligt været fæstet til disse. Alle fire ere forholdsvis store; den største af dem 

 har en Højde af 38 mm ; paa dem alle ere de to Ledflader paa hver Side for Forbindelsen 

 med Hypapofyserne adskilte indbyrdes ved et lille Indsnit, og den forreste mere end dobbelt 

 saa stor som den bageste. Deres nederste Ende er meget tyk og opsvulmet, og i alle Fald 

 paa de forreste Hæmapofyser tydelig spaltet ved et Indsnit i to korte, ikke ganske sym- 

 metriske Grene, ligesom det er Tilfældet hos forskjellige Bæltedyr og navnlig i høj Grad 

 hos Priodontes gigas. 



4. Ribberne (costæ). 



Det forholder sig med disse Knogler omtrent som med Hvirvlerne. Med en enkelt 

 Undtagelse er det kun Brudstykker, ofte endog kun Smaastumpcr, som foreligge; det er 



