55 



307 



er ikke længere end Knoglens Højde, maalt fra denne Kams mest fremspringende Punkt til 

 den nederste Ende af Sædebensknuden (tuber ischii), og da tillige det store Bækkenindsnit 

 (incisura ischiutica major) er forholdsvis langstrakt, kommer Sædebenskammen til at ligge 

 næsten lodret over Sædebensknuden. Begge sidstnævnte Udvækster have oprindelig baaret 

 Epifyser, som imidlertid ere faldne af og gaaede tabt. Hofteskaalsindsnittet (incisura aceta- 

 buli) er meget stort og skjærer sig særdeles dybt ind i Ledgruben. 



Laarbenet (os femoris) frembyder flere Ejendommeligheder hos Coelodon- Slægten. 

 Skjøndt denne Knogle har et fælles Præg hos alle megatherioide Dyr, viser den dog tillige 

 ret iøjnefaldende Fprskjelligheder hos de forskjellige Slægter. Mest fladtrykt forfra bagtil 

 og bredest i Forhold til sin Længde er den hos Scelidotherium og Platyoyiyx 1 ) , hos hvilke 

 Slægter den end ikke er fuldkommen dobbelt saa lang, som den er bred paa det bredeste 

 Sted, nemlig nær dens distale Ende tværs over de tvende Ledbaandsknuder (tuberositas con- 

 dyli eæterni & t. cond. interni). Hos Megatheriet 2 ) falder Knoglens største Brede paa samme 

 Sted som hos de to førstnævnte Slægter og staar i samme Forhold til Længden som hos 

 dem; men Knoglen er lidt smallere paa Midten af Skaftet og faar derved Udseende af at 

 være ikke fuldt saa kort i Forhold til Breden som hos disse; dertil kommer, at den er 

 meget mindre fladtrykt og overhovedet tykkere og plumpere end hos en hvilkensomhelst 

 af de andre Slægter. Hos Slægterne Mylodon*) og Lestodon*) vise Laarbenene stor Over- 

 ensstemmelse. Bigtignok er Knoglen betydelig længere i Forhold til Breden hos Lestodon 

 og aabenbart forholdsvis mere langstrakt hos dette Kæmpedovendyr end hos noget andet, hos 

 hvilket man kjender den; men begge de nysnævnte Slægters Laarben have en Særegenhed 

 fælles , som skiller dem skarpt fra den samme Knogle hos de øvrige megatherioide Dyr. 

 Benets største Brede falder nemlig tværs over den store Omdrejerudvækst , og det bliver 

 betydelig smallere nedad mod den distale Ende. Alle de foran nævnte Slægters Laarben 

 har jeg kunnet undersøge og sammenligne i Universitetsmuseets palæontologiske Samling; 

 Megalonyx- Slægtens Laarben kjender jeg kun fra Beskrivelser og Figurer, men disse vise, 

 at Knoglen ogsaa hos denne Slægt frembyder Ejendommeligheder, som gjøre den let kjen- 

 delig. Den er nemlig omtrent lige bred ved sin proximale og distale Ende, og hertil kom- 

 mer den Særegenhed, at dens ydre Band omtrent i Midten er forsynet med en frem- 

 springende kamformig Knude, som aabenbart er en Antydning til en Laarhage (trochanter 

 tertius). Foruden disse Forskelligheder i Omrids og Proportioner frembyde Kæmpedoven- 



') Zool. Voy. Beagle. Foss. Mamm. by R. Owen. Pl. XXV. Fig. 5 (Scelidotherium leptocephalum). 

 Lund, Blik paa Brasiliens Dyreverden &c. 2. Afh. Tab. IV. Fig. 1 (»Megalonyx Cuvieri« o: de 

 senere Afhandlingers Platyonyx otvenii). 



2 ) Owen, R., Memoir on the Megatherium. Pl. XXIII. Fig. 1. 



3 ) • » Descript. of the Skelet, of Mylodon robustus. PI. XVII & XVIII. Fig. 1. 



4 ) Blainville, Ostéographie. Atlas. G. Megatherium. Pl. IV. Fig. 12. 



Gervais, P. Mém. d. 1. Soc. géol. de France. 2 n "> Sér. T. 9, v. Paris, 1873. Pl. XXVI. Fig. 1 — la. 



