326 



74 



Tindingegrubens Størrelse hos de nævnte Slægter havde medført ogsaa en Forskjel i deres 

 Kindbuer, og at Kindbenet hos Megahnyx har støttet sig til eller forenet sig med Tindinge- 

 benets Kindudvækst i Stedet for som hos Coelodon at være skilt fra denne ved et Mellem- 

 rum. Vingebenenes blæreformige Opsvulming hos Coelodon, men ikke hos Megahnyx, afgiver 

 endelig en ny og iøjnefaldende Forskjel mellem begge Slægters Kranier; men da Coelodon 

 i dette Punkt afviger ligesaa meget fra de øvrige Kæmpedovendyr som fra Megahnyx, kommer 

 Forskjellen ikke synderligt i Betragtning ved det Spørgsmaal , det her gjælder om. Vinge- 

 benenes særegne Beskaffenhed hos Coelodon er en Tilnærmelse til nogle af Nutidens Do- 

 vendyr, men den giver ikke noget Vink om, hvilke af den uddøde Families Former vor 

 Slægt staar nærmest. Forskjellen mellem Coelodons og Megahnyx Tandsæt er i visse Hen- 

 seender ganske vist stor; men Forskjelligheder og Ligheder i Tandsættene have hos Kæmpe- 

 dovendyrene neppe en saa stor Betydning, som man ved første Tanke maaske kan være 

 tilbøjelig til at antage. Vi have set, at den Lighed baade i Form og Stilling, som Tænderne 

 frembyde hos Coelodon og Megatherium, aldeles ikke medførte nogen særlig Lighed i disse 

 Dyrs øvrige Bygning; omvendt afgive Coelodon og Megahnyx Eksempel paa, al selv en 

 vidtgaaende Forskjel i Tandsættene hos megatherioide Dyr, i alle Fald hvad Tændernes 

 indbyrdes Stilling angaar, meget godt kan gaa Haand i Haand med en gjennemgribende 

 Lighed i de fleste andre Henseender, og der kan anføres endnu flere Eksempler. Den 

 forreste Tands særegne Stilling giver Megahnyx- Slægtens Tandsæt en større Lighed 

 med det hos den typiske Art af Slægten Lestodon end med noget andet megatherioid 

 Tandsæt; der er, efter Beskrivelserne og Figurerne at dømme 1 ), kun den lille Forskjel, at 

 den forreste Tand i Underkjæben sidder saa godt som lige neden under den i Overkjæben, 

 og at begges Tyggeflader derfor ere næsten plane , medens de ere meget skraa og til- 

 skærpede hos Lestodon armatus. Men der er for Resten Intet i disse to Slægters Ben- 

 bygning, som kunde fremkalde og understøtte den Forestilling, at de skulde være fortrinsvis 

 nær beslægtede. Paa den anden Side ser man, at den saa udprægede Hugtand -Form og 

 Stilling, som den forreste Tand har i begge Kjæber hos Lestodon armatus, allerede for- 

 mindskes betydeligt hos Overgangsformen, Mylodon gracilis, Burm. (Lestodon myloides, Gerv.) 2 ), 

 dernæst hos andre Mylodon- Arter kun netop kan spores for Overkjæbetandens Vedkom- 

 mende og ganske er forsvunden hos Tanden i Underkjæben , medens dog alligevel en i 

 det Væsenlige ens Typus er fremherskende i alle disse Formers Benbygning. Man tør 

 derfor neppe tillægge den forreste Tands Omdannelse til en SJags Hug- eller Hjørnetand 



') Leid y , Ext. Sloth Tribe. S. 15. Tab. I, III og IV. 



2 ) Da Gervais for nyligt har taget denne Art bort fra Lestodon-S\æglen og nu gjor den til en Mylodon 

 (Journal de Zoologie, T. VI. 1S77. S. 300, Noten), er det Artsnavn, han har tildelt den, ikke læn- 

 gere ret passende og maa vel helst, uagtet det er det ældste, afløses af det, som Burmeister har 

 givet den. 



