355 



om der da ikke blandt disse maatte være ogs'aa andre Skeletdele af det mærkelige Dyr, 

 som Kraniet har tilhørt, uden at der er blevet lagt Mærke dertil ved Afsendelsen fra Buenos 

 Aires. Det er imidlertid meget vanskelig at give et tilfredsstillende Svar. Den større Del 

 af de i Pampasleret begravede megatherioide Dyrs Skeletter ere hidtil kun ufuldstændigt 

 bekjendte og beskrevne. Naar man ikke har Lejlighed til meget omfattende umiddelbare 

 Sammenligninger, er det derfor for Tiden næppe muligt med fuld Sikkerhed at bestemme 

 en hvilkensomhelst Knogle af disse Dyr, selv om den maaske virkelig tilhører en i de 

 palæontologiske Fortegnelser allerede optaget Art; Vanskelighederne stige naturligvis, naar 

 der ganske mangler enhver Oplysning om de nærmere Omstændigheder ved de foreliggende 

 Fund, og man altsaa savner den Vejledning, som den Slags Oplysninger til en vis Grad 

 kunne give. Imidlertid tror jeg ikke, at der blandt de mere karakteristiske og nogenlunde 

 velbevarede, ved samme Lejlighed af Dr. Lausen skjænkede megatherioide Knogler er 

 nogen, som der kunde være større Grund til at henføre til Kraniets Dyr end snarere til 

 andre, allerede bekjendte Kæmpedovendyr fra La Plata- Laudenes plejstocene Lag. 



Kraniet har tilhørt et meget gammelt Dyr; Sømmene mellem dets enkelte Knogler 

 ere ikke blot alle lukkede, men for største Delen fuldstændig forsvundne; kun ganske 

 enkelte Steder ses der endnu mere eller mindre utydelige Spor til deres tidligere Løb. 

 Hjærnekassen er noget skjæv; dens flade Tag skraaner lidt nedad mod højre; dens venstre 

 Sidevæg er kjendelig stejlere end den bøjre, som helder lidt over mod venstre. Da 

 Hjærnekassen har været sønderbrudt i et saa stort Antal Stykker, ligger den Formodning 

 nær, at Skjævheden maaske er en Følge af en ikke ganske nøjagtig Restauration; jeg tror 

 imidlertid at turde forsikre, at det ikke er Tilfældet, men at den har været tilstede, længe 

 inden Hjærnekassen sønderknustes. Man nødes derfor til at antage, at Skjævheden enten 

 er frembragt efter Døden ved et langvarigt Tryk af Jordmassen, i hvilken Kraniet laa be- 

 gravet, et Fænomen, som jo ofte er iagttaget paa Menneskekranier fra meget gamle Tider, 

 og som man har betegnet med Ordet «Grav^-Tryk» 1 ), eller at der har været en lille Mis- 

 dannelse tilstede hos det Individ, hvilket Kraniet har tilhørt. Dette sidste Alternativ fore- 

 kommer mig at være det antageligste, da Hjærnekassens Vægge paa Grund af deres ovenfor 

 omtalte Bygning vel næppe saa let som de tilsvarende tynde Knogler i den menneskelige 

 Hovedskal vilde have kunnet give efter for et langsomt Tryk uden at gaa itu. 



•) Wyville Thomson, on Distorted Human Skulls, i the Natural History Review, 18G2. London, 1S62, 

 S. 397; sammenl. hermed: Davis, J. B. Note on the Distortions which present themselves in the 

 Crania of the Ancient Britons, sammesteds S. 290. 



