LI 



361 



bagved Tandrækkerne og desværre saa uheldigt, at man ikke kan se, hvorledes Bagranden 

 har været; kun saa meget kan skjønnes, at det Indsnit, hvormed den i Analogi med de andre 

 Kæmpedovendyr vistnok har været forsynet, langtfra har naaet hen i Linje med Bagkanten 

 af den bageste Tand 1 ). 



Næsehulen er overmaade stor og meget høj lige ud til sin forreste Ende, hvor den 

 sluttes af Benbroen; den er paa flere Steder besat med haarde Lerskorper, som skjule Over- 

 fladen; alle Muslingebenene ere gaaede tabt; derimod er et stort Stykke af den forbenede Del 

 af mesethmoideum eller Sibenets lodrette Plade tilstede, men dennes bageste Ende mangler 

 tilligemed hele Sipladen; den er forholdsvis tyk, noget cellules og naar fortil frem omtrent 

 i Linje med Overkjæbebenenes forreste Rand. Næsebenene ere smeltede fuldkommen 

 sammen indbyrdes, og det er kun næsten umærkelige Spor, som ere tilbage af den op- 

 rindelige, nu lukkede Søm mellem dem; ogsaa med Overkjæbebenene og Pandebenene fossa 

 frontalia) ere Næsebenene voksede sammen, og Grændserne mellem alle disse Ben ere paa 

 flere Steder næppe synlige. Ved den øverste Ende af Overkjæbebenenes i lige Linje op- 

 stigende Forrand ses dog i et kort Stykke Sporene af den lukkede Søm mellem dem og 

 Næsebenene ret tydeligt, og naar man fra dette Sted af søger at spore og følge dens Løb 

 længere bagtil, kan man overbevise sig om, at Næsebenene ere meget store, og at de 

 bagtil i det mindste naa hen i Linje med den forreste Del af Øjehulen; fremdeles ser man, 

 at de tilsammen have en langstrakt rhombisk Form og ere bredest netop der, hvor de 

 rage frem foran Overkjæbebenene. Det har allerede været omtalt, at der i deres forreste 

 Ende er et kort Vinkeludsnit mellem dem, som udfyldes af Benbroens øverste Spidse; 

 hvorledes de ende bagtil, kan ikke angives, da der paa dette Sted ikke er noget som 

 helst Spor at finde af den tidligere Grændse mellem dem og Pandebenene. Siderandene af 

 den foran for Overkjæbebenene fremspringende Del af Næsebenene ere ujævne og for- 

 synede med Takker og Spidser af lignende Art som dem, der ogsaa findes paa et Stykke 

 af Benbroens Siderande. 



Den øvrige Del af Hovedskallen frembyder ikke noget særligt mærkeligt eller fra 

 Forholdene hos de andre megatherioide Hovedskaller afvigende. Luftcellerne og Luft- 

 rummene i Hjærnekassens Vægge ere mindst ligesaa store og uregelmæssig bugtede som 

 hos Mijlodon robustus , og i Isseregionen faar Hjærnekassens Loft derved en Tykkelse af 

 omtrent 0,050 m . Selve Hjærnehulen er derfor ogsaa meget mindre, end man efter Hjærne- 

 kassens ydre Omfang at dømme skulde vente; da en Del af Kilebenet og hele Sibenets 

 Siplade mangler, kan man kun danne sig en ufuldstændig Forestilling om Hulens Størrelse 

 og Form og navnlig ikke sikkert skjønne, hvor lang den har været. Man ser imidlertid, at 

 en lidt fremspringende Kant paa Sidevæggene nogenlunde afgrændser den for den lille 



') Tab. Ii, Fig. 2. 



46* 



